Miloš Frýba for president

Álíb agil
Álíb agil ej álíb, álíb.
Itsičyv is ytob.
Chinv ej ejovt alís.

Álíb alís ěm alipelsaz.
Uonreč išud im alilěbyv.

Álíb agil ej álíb, álíb.
Itsičyv is ytob.
Chinv ej ejovt alís.

Álíb alís ěm alipelsaz.
Uonreč išud im alilěbyv
!Io !Io

Noční kluby

Mít tak noční kluby
kde by se pivo pilo
a do šesti do rána by votevřeno bylo
v sobotu a v pátek to by snad nevadilo
jenom by se líp o víkendech žilo.

Mít tak noční klub
v něm svoji muziku
každej by rád byl v tomhle podniku
vobčas živej koncert v našen nočním klubu
kdo by kazil srandu
dostal by přes hubu.

Do tance by dalo se taky spousta bot vysokejch
bylo by tam moře holek taky pěkně divokejch
a číšník by taky patřil mezi nás
každej by rád příště přišel zas.

Do tance by dalo se taky spousta bot vysokejch
bylo by tam moře holek taky pěkně divokejch
a číšník by taky patřil mezi nás
každej by rád příště přišel zas.

Mít tak noční klub
v něm svoji muziku
každej by rád byl v tomhle podniku
vobčas živej koncert v našen nočním klubu
kdo by kazil srandu
dostal by přes hubu

Skinhead

Teče nám v žilách stejná krev
teče nám žilách a dlouho téct bude
at´vám dlouho zní v uších náš zpěv
skinhead je tady skinhead je všude

Skinhead , skinhead bombr zelenej
těžký boty až nahoru zavázaný
skinhead skinhead je vyholenej
a to není zakázaný.

Teče nám v žilách stejná krev
chčijeme dokonce stejnou moč
a lidi si stěžujou vyholenej zjev
lva chci nosit na prsou
a dobře vim proč.

Skinhead , skinhead bombr zelenej
těžký boty až nahoru zavázaný
skinhead skinhead je vyholenej
a to není zakázaný.

Teče nám v žilách stejná krev,
teče nám v žilách český pivo
tvdý buď i když se plazíš po čtyřech
pivo sem pivo tam ať je živo.

Skinhead , skinhead bombr zelenej
těžký boty až nahoru zavázaný
skinhead skinhead je vyholenej
a to není zakázaný.

Zahrádka

Naše krásná zahrádko,
zalejvaná potem,
kdo tušil jak zakrátko
za železnym plotem
uvadla si, zrezivěla
co se s tebou stalo
v beranici s dýmkou v zubech
na lidi se řvalo.

Naše krásná zahrádko,
zalejvaná krví
kdo tušil jak zakrátko
bolševik tě zmrví
jednou v tobě kvetly stromy
jak naděje v nás
jaro přišlo zakrátko
potom z Kremlu mráz.

Dvacet a dvacet je čtyřicet
je lepší se k tomu nevracet
o tom co jste nám provedli
my jenom kecat dovedli.

Naše krásná zahrádko,
zalejvaná vztekem
kradli,žrali,chlastali,
odcházejí s brekem
teplej podzim krátká zima
jaro je tu znova
rudá knížka nehodí se
musíme ji schovat.

Dvacet a dvacet je čtyřice
je lepší se k tomu nevracet
o tom co jste nám provedli
my jenom kecat dovedli.

Naše krásná zahrádko
už nemusíš se bát,
naučí se syneček
hospodařit snad
až zas budeš dýchat volně
a narovnáš se v zádech
pozor aby nedozrály
rudý třešně v sadech.

OI! OI! OI!

OI! OI! OI! eště deset sem
OI! OI! OI! nudu zapijem
OI! OI! OI! my to vypijem
OI! OI! OI! to je blbej den.

Prazdroj , Braník ,Světlovar,
Čechy to sou samej slavnej pivovar
Gambrinus a Kozel z Popovic
český pivo neprodat ani za tisíc.

OI! OI! OI! eště deset sem
OI! OI! OI! nudu zapijem
OI! OI! OI! my to vypijem
OI! OI! OI! to je blbej den

Naše pivo to je krása
srdce lidí z toho začne jásat
o radostech z žití naše píseň hlásá
a pro naše ekonomy je to jasně spása.

OI! OI! OI! eště deset sem
OI! OI! OI! nudu zapijem
OI! OI! OI! my to vypijem
OI! OI! OI! to je blbej den.

Perník

V osamělým lese,
Mařenka a Jeníček,
stará zbehlá Ježibaba
podala ji perník
bez předpisu.

Podivej se na svý pracky
jak po letech vypadaj
rozpíchaný ztvrdlý žíly
deprese tě přepadaj
skinheadi ty nefetujou
z nich si chlapče příklad ber
bez stříkačky ruku v ruce
za život bez drog se per.

Stálo ti to vůbec za to
vrazit jehlu do ruky,
zradit matku zradit sebe
vykašlat se na kluky.

Stálo ti to vůbec za to
vrazit jehlu do ruky,
zradit matku zradit sebe
vykašlat se na kluky.

Orlík

Tak co staráš když vidíš je tu jít
a proč ti vaděj plešatý hlavy
dyť ti nic nedělaj choděj sem jen pít
to nejsou muklové to sou skinheads.
Bombr, holou hlavu v Orlíku si viděl každej den
žádnej trouba po desátý večer nesměl sem
Bombr, holou hlavu v Orlíku si viděl každej den
žádnej trouba po desátý večer nesměl sem

Každej je podle vás kriminálník
a přitom nezavřete ty co byste měli
a za ten Orlík , za ten vám dík
serem vám na cej aBrusel a proč?

OI! OI!
Bombr holou hlavu v Orlíku si viděl každej den
žádnej trouba po desátý večer nesměl sem
Bombr, holou hlavu v Orlíku si viděl každej den
žádnej trouba po desátý večer nesměl sem

Bombr, holou hlavu v Orlíku si viděl každej den
žádnej trouba po desátý večer nesměl sem
Bombr, holou hlavu v Orlíku si viděl každej den
žádnej trouba po desátý večer nesměl sem.

Faschos

Faschos, faschos, faschos tu nechceme
faschos, faschos, faschos tu nechceme

Za Ericka Honeckera to ste byli krotký
teď maj dupat po Evropě vaše těžký botky
na to rychle zapoměňte na dubový věnce
nikdo neni zvědavej na východní němce.

Faschos, faschos, faschos tu nechceme
faschos, faschos, faschos tu nechceme.

Čechy,ty vám byly dycky trnem v oku
k votevřený nenávisti zbejvá jen pár kroků
můžete tu klidně chlastat pívo na korbele
ale s křížem hákovym jděte do prdele.

Faschos, faschos, faschos tu nechceme
faschos, faschos, faschos tu nechceme.

Faschos, faschos, faschos tu nechceme
faschos, faschos, faschos tu nechceme.

Skinheadskej stát

Skinhead tady skinhead tam
všude kam se podivam.
Skinhead tady skinhead tam
všude kam se podívám.

Co se to tu vyrojilo jako hejno vran
všude mraky odborů a nazávislejch stran
já mám ale lepší nápad kam až to de hnát
založit si vlastní zemi
skinheadskej stát.

Ne já nejsem žádnej blázen nejsem pacient
to ste pěkně na omylu já sem prezident
holky, kluci, občani všichni dokola
bodou nosit hlavičky pěkně dohola.

Skinhead tady skinhead tam
všude kam se podívám.
Skinhead tady skinhead tam
všude kam se podívám.
Skinhead tady skinhead tam
všude kam se podívám.

Pivo bude zadarmo a fotbal kažej den
všeobecná pohoda všech politiků sen
nechám pěkně ve všech klubech tvrdej bigbít hrát
jó to bude paráda,
skinheadskej stát,
skinheadskej stát.

Skinhead tady skinhead tam
všude kam se podívám.
Skinhead tady skinhead tam
všude kam se podívám.

Pivo bude zadarmo a fotbal kažej den
všeobecná pohoda všech politiků sen
nechám pěkně ve všech klubech tvrdej bigbít hrát
jó to bude paráda,
skinheadskej stát,
skinheadskej stát.

Skinhead tady skinhead tam
všude kam se podívám.
Skinhead tady skinhead tam
všude kam se podívám.

Bílej jezdec

Bílej jezdec jede tmou
bílej meč má nad hlavou
jede cvalem s tuhou svou
jede smutnou Evropou.

Bílej jezdec, bílá zář
bílej den a bílá tvář.
Bílej jezdec, bílá zář
bílej den a bílá tvář.

Jeho kůň je unaven
paže s mečem znavená
z čistý noci už je den
mladá dívka zmámená
podala mu vody pít
rytíř se jen usmívá
v čistý zemi chtěl by žít
dní už mu moc nezbývá.

Bílej jezdec, bílá zář
bílej den a bílá tvář.
Bílej jezdec, bílá zář
bílej den a bílá tvář.

Kolik bílejch rytířů
padlo pro tu pravdu svou
kolik lesklejch pancířů
rozdupáno většinou
tak buďte trochu šlechetní
ať tu neni jako host
na tu bitvu postední
je vás tady přece dost.

Bílej jezdec, bílá zář
bílej den a bílá tvář.
Bílej jezdec,¨bílá zář
bílej den a bílá tvář.

Poslední bitva vzplála
dejme se na pochod
banda blbounů plešatejch
mu možná přijde vhod.

Pivečko

Potkámm kluky na ulici
poď dáme jenom jedno
snad mě večer na chodníku dobrý lidi zvednou.

Pivečko pijem a vesele žijem
desítku, dvanáctku do sebe lijem
starý i mladý jsme kamarádi
v hospodě nad pivem máme se rádi.

A když padne první facka hned víš co to znamená
jestliže jsi pivo chlastal narostou ti ramena

Pivečko pijem a vesele žijem
desítku, dvanáctku do sebe lijem
starý i mladý jsme kamarádi
u stolu nad pivem máme se rádi.

Ten kdo pivo nepije ten je sám jak v plotě kůl
a podle svejch zkušeností můžu říct
je tovůl.

Pivečko pijem a vesele žijem
desítku, dvanáctku do sebe lijem
starý i mladý jsme kamarádi
v hospodě nad pivem máme se rádi.
OI!

Euroskin

Chytrý, velký, malý, blbý, štíhlý, tlustý
ovládli pro dnešní den ulice pustý
Evropa se otřásá a za rok bude zas
dneska totiž měli skinheadi sraz.
Okenice zavřený a rolety stažený
dejte bacha manželé
bacha na ženy
dneska totiž do ulic vyšli ti nejhezčí kluci.

Euroskinheads táhnou dneska ulicema
na cestu si v noci svítěj palicema.

Potom začal někdo zpívat nevim kdo byl zač
kytara mi připoměla dětskej pláč
takovouhle muziku já mám v prdeli
dneska totiž chcem bejt všichni veselí.
Za ten den se vychlastalo miliardy piv
to si nikdo nedovolil, nikdy dřív
lidi s černým svědomím
zůstali zavřený v klecích.

Euroskinheads táhnou dneska ulicema
na cestu si v noci svítěj palicema.

Euroskinheads táhnou dneska ulicema
na cestu si v noci svítěj palicema.

Euroskinheads táhnou dneska ulicema
na cestu si v noci svítěj palicema.

Zelený krávy

Maskovaná rtěnka
a kanady s podpatkem
z celty podprsenka
a klín pod zámkem
celý mládí pořád vzadu
teď si léčí mindráky
místo aby byla ženská
hraje si na vojáky.

Co vás vy --(censored)-- do armády táhne
měnit sporák za buzerák
žít jen podle rozkazů a hesel
místo chlapa šůrovák.

Když bejvaly malí
snad byly i normální
s těma chodit nebudu
mám důvod morální
proto po ulici když s klukama jdem
těchhle holek zelenejch
těch si nevšimnem.

Co vás vy ....do armády táhne
měnit sporák za buzerák
žít jen podle rozkazů a hesel
místo chlapa šůrovák.

Co vás vy ...... do armády táhne
měnit sporák za buzerák
žít jen podle rozkazů a hesel
místo chlapa šůrovák.

Co vás vy ...... do armády táhne
měnit sporák za buzerák
žít jen podle rozkazů a hesel
místo chlapa šůrovák.

My proti nám

Buďte krví zbrocení
Tak dojdete spasení.
Bůh vás v nebi ocení
Za křížové tažení
Pod křížem se bijte dál
Kacíř nám všem spánek vzal
Vždyť vám papež požehnal
A sám král vás povolal

Dýchá Rýn z hranice dým
Mistr Jan umírá se svým poselstvím

Budem bránit naši zem
Proti kříži kalichem
Bok po boku svorně jdem
Proti světu, proti všem
Píseň na rtech, v ruce zbraň
Zemi svou si hrdě braň
Musíš splatit krví daň
Lide český rychle vstaň

Dýchá Rýn z hranice dým
Mistr Jan umírá se svým poselstvím

Nezmohl je celý svět
Sami se však zmohli hned
Proti Čechu šel zas Čech
Zrada chytla druhý dech

Dýchá Rýn z hranice dým
Mistr Jan dokonal se svým poselstvím

Dýchá Rýn z hranice dým
Mistr Jan dokonal se svým poselstvím

Čech

Milióny parazitů na slávě se přiživuje
jak pošpinit druhýho a závody kdo víc bonzuje
mračno zlodějů se na ulicích pohybuje
jenže proti tomu tady dávno nikdo nebojuje.

Jsi Čech Čech Čech tak si toho važ
jsi Čech Čech Čech a narovnat se snaž
jsi Čech Čech Čech a čechům dělej čest
přelez, přeskoč, ale nepodlez.

Křivost nad křivost se každý den jen prohlubuje
slovo už nic neznamená
nechuť všema prostupuje
český holky, český kluci, český pivo obklopuje
zachraňme si čest tím hlavním co nás tu všechny spojuje.

Jsi Čech Čech Čech tak si toho važ
jsi Čech Čech Čech a narovnat se snaž
jsi Čech Čech Čech a čechům dělej čest
přelez, přeskoč, ale nepodlez.

Jsi Čech Čech Čech tak si toho važ
jsi Čech Čech Čech a narovnat se snaž
jsi Čech Čech Čech a čechům dělej čest
přelez, přeskoč, ale nepodlez.

Čech Čech Čech tak si toho važ
Čech Čech Čech a narovnat se snaž
Čech Čech Čech a čechům dělej čest
přelez, přeskoč, ale nepodlez.

Vozová hradba

Kdo to sem postavil co je to za krámy
s tím nás chtěj porazit nevěřim na fámy
obrněnej žebřiňák to sem ještě neviděl
jako že sem křižák no to bych se zastyděl.

Kdož sů bóží bojovníci a zákona jeho.

Naše píseň bojová, když zazněla z davu
vstali boží bojovníci a pozdvihli hlavu
Křižákům už nebyla nic platná výzbroj ze zlata
když povstala země malá, ale duchem bohatá.

Žižka ten se nestyděl, vozy v řadu postavil
svojí hradbou vozovou v Evropě se proslavil
na meče měl cepy a na přesilu vozy
na zbabělost odvahu, když nepřítel nám hrozil.

Chlapce s křížem na pláštích
brzo přešel jejich smích
otáčejí koně zpátky s otazníky ve vočích.

Marně Zikmund hnal je zpátky nikdo
neskrejval svůj strach
ten kdo spatří hradbu z vozů nepřekročí českej práh.

Žižka ten se nestyděl, vozy v řadu postavil
svojí hradbou vozovou v Evropě se proslavil
na meče měl cepy a na přesilu vozy
na zbabělost odvahu, když nepřítel nám
hrozil.

Viktoria Žižkov

V neděli berou lidi děti svý
Na chaty kde to už znaj
Nechápou že taky vostatní
Jiný koníčky maj

Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov je tu

Žižkovský stánek fotbalových sportů
Z amplionu tutálka vyhrává
Strhla se bitka na hřišti i v hledišti
Viktorka prohrává

Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov je tu

A ten kdo tvrdí, že se na Žižkově špatně hraje
Tak je to pěknej idiot a trouba
Dyť je to jasný, co svět světem stojí
Viktorka Žižkov fotbalu je chlouba

Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov je tu

Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov
Viktorka Žižkov je tu

Karel G. mit uns

Karel Gott mit uns
Karel Gott mit uns
Karel Gott, Karel Gott, Karel Gott mit uns

Karel Gott mit uns
Karel Gott mit uns
Karel Gott, Karel Gott, Karel Gott mit uns

Miloš Frýba
Miloš Frýba
Miloš Frýba taky mit uns

Miloš Frýba, Miloš Frýba
Miloš Frýba taky pic bum

Pánové

"Pánové, nechcete nechat už těch blbostí?"

Demise

Bílá liga

Nic ve zlim proti turistům
když se sem chtěj podívat
jenže není možný tady žít a taky pracovat
co to bylo za ránu,
kdo nám to sem z palmy spad
černý oči, černý tělo to není můj kamarád.

Bílá liga, bílá síla
bílá liga, bílá síla
bílá liga je bílá bílá
vyčisti si boty, přijde tvoje síla
bílá síla mě zaslepila, černou duši mi
vybělila.

Morálku maj jinou
vychování taky
jak my nikdy nebudou
nevěř na zázraky
a za křivý slovo to tě nožem pobodaj
tak proč nám sem zabijáky posílaj.

Bílá liga, bílá síla
bílá liga, bílá síla
bílá liga je bílá bílá
vyčisti si boty, přijde tvoje síla
bílá síla mě zaslepila, černou duši mi
vybělila.

Morálku maj jinou
vychování taky
jak my nikdy nebudou
nevěř na zázraky
a za křivý slovo to tě nožem pobodaj
tak proč nám sem zabijáky posílaj.

Bílá liga, bílá síla
bílá liga, bílá síla
bílá liga je bílá bílá
vyčisti si boty, přijde tvoje síla
bílá síla mě zaslepila, černou duši mi vybělila.

Dudy

Včera večer jsem ji viděl vyvalenej načisto
měla dudy po mamince řekla mi
"Ty fašisto.
Ty moc voči nevyvaluj na ty moje dudy
na ty hraje jen můj milej,
jmenuje se Rudy."

Chci hrát
na dudy hrát.
Chci hrát
na dudy hrát.

Ten můj Rudy z Österreichu nemá nic moc páru
zato jezdí v nablejskanym rudožlutým fáru.

Holky, holky to co máte hezký
schovávejte jen pro nás,
jen pro kluky český.

Chcem hrát
na dudy hrát.
Chcem hrát
na dudy hrát.

Ten můj Rudy z Österreichu nemá nic moc páru
zato jezdí v nablejskanym rudožlutým fáru.

Holky, holky to co máte hezký
schovávejte jen pro nás,
jen pro kluky český.

Chcem hrát
na dudy hrát
na dudy hrát
chcem hrát.

S.O.S

Až nám vlítne do Evropy vlna Arabů
to nám možná zkazí na dobro náladu
hráli si s náma hráli, na slepou bábu.

A ve vlnách vodporu, hnusu a závisti
nadávaj nám lidi že jsme rasisti
chcem jen slušně žít, slušně žít
jen upozornit.

Raz, dva, tři Češi stáli
dva do těla dostali
jeden utek
to je ale smutek.

Tak držte spolu lidičky
nebo budem takhle maličký
to je zoufalej řev
dyť jsme stejná krev.

A ve vlastní zemi k sobě budem jako cizí
láska k vlasti nadobro zmizí
zapomenem země česká, že je domov náš.

A ve vlastní zemi budem se bát do ulic
chceme pravici, řvem z plnejch plic
proti slušnejm lidem ale, my nemáme nic.

Raz, dva, tři Češi stáli
dva do těla dostali
jeden utek
to je ale smutek.

Tak držte spolu lidičky
nebo budem takhle maličký
to je zoufalej řev
dyť jsme stejná krev.

A ve vlastní zemi k sobě budem jako cizí
láska k vlasti nadobro zmizí
zapomenem země česká, že je domov
náš.

A ve vlastní zemi budem se bát do ulic
chceme pravici, řvem z plnejch plic
proti slušnejm lidem ale, my nemáme nic.

Raz, dva, tři Češi stáli
dva do těla dostali
jeden utek
to je ale smutek.

Tak držte spolu lidičky
nebo budem takhle maličký
to je zoufalej řev
dyť jsme stejná krev.

Praděda

Praděda byl u husarů proti Turkům válčíval
šavličku měl nabrušenou u boku ji nosíval
a když jsem byl mrňavej, o bitvách mi vyprávěl
pravnuku ty kluku, dali jsme jim na prdel
žral tlačenku s cibulí
a měl jizvy na kebuli.

Potom umřel praděda a jen vzpomínka zůstala
šavli jsem si odnes domů když prabába plakala
v pokoji pak hrál jsem si na husara
běda turků který šavloval tak jako můj praděda
v pokoji však byl jsem sám
oddával jsem se tam hrám.

Hodně let už uběhlo a já nechodím do školy
to že umřel praděda to mě tolik nebolí
jen jedno mi zůstalo
a to asi natrvalo
Evropa byla bílá
pradědovi se líbila
žral tlačenku s cibulí
a mel jizvy na kebuli.

Dvojí metr

Občan romské národnosti
zlámal někomu všechny kosti
zato že ten ubožák
mu dvacet korun nechtěl dát.

Cikán s nožem jinde zase
nachvíli podlehnul dívčí kráse
ženský proříznul krk
tomu já se nemůžu smát.

Pak se řekne to nic oni se přizpůsoběj
to oni jen tak trošku zloběj
to potože maj úplně jinou mentalitu.

Abysme se potom nedivili
a strachem huby nekřivili
na ulici nelezli
radši zůstali někde v krytu.

Na všechny dvojí metr máte
takhle to přeci nejde dál
jedny mentalitou omlouváte
druhý čeká kriminál.

Chcete zničit Skinheads
to vás strašně trápí
chcet taky zničit všechny nasraný chlapi
a ani vám nestojí zato ptát se jak chtějí žít.

Když jste ale tak strašně do práva zažraný
tak musíte taky zůstat nestraný
a né jedny omlouvat a po druhejch jít.

Na všechno dvojí metr máte
takhle to přeci nejde dál
jedny mentalitou omlouváte
druhým hrozí kriminál.

Pak se řekne to nic oni se přizpůsoběj
to oni jen tak trošku zloběj
to potože maj úplně jinou mentalitu.

Abysme se potom nedivili
a strachem huby nekřivili
na ulici nelezli
radši zůstali někde v krytu.

Na všechno dvojí metr máte
takhle to přeci nejde dál
jedny mentalitou omlouváte
druhý čeká kriminál.

Na všecho jeden metr berte
a ne jako doteď dva

Na všechy jeden metr berte
a ne jako doteď dva

Na všechy jeden metr berte
a ne jako doteď dva

Na všechy jeden metr berte
a ne jako doteď dva

Skihead
(Tři sestry)

Choděj taky do hospody
Hrozně rádi pijou pivo
A to se mi na nich vážně líbí
Asi taky sjedu hlavu
Koupim boty, zlatý hadry
A pak budu taky tvrdej skinhead
Choděj taky do hospody
Chlastaj rádi pivo
Asi sjedu hlavu
A budu tvrdej skinhead

Skinhead
Raz, dva, tři
Svět, nám patří
Skinhead
Raz, dva, tři
Svět, nám patří
Skinhead
Raz, dva, tři
Svět, nám patří
Skinhead
Raz, dva, tři
Svět, nám patří
Oi!

Choděj taky na kovárnu
Pijou hrozně rádi pivo
A to se mi na nich vážně líbí
Asi taky sjedu hlavu
Koupim boty za tři hadry
A pak budu chytrej skinhead

Choděj večer po ulici
Hrozně rádi lověj v jinym městě Turky
Pak je sbijou na hromadu a šli se někam vožrat
A lověj kurvy

Skinhead
Raz, dva, tři
Svět, nám patří
Skinhead
Raz, dva, tři
Svět, nám patří
Skinhead
Raz, dva, tři
Svět, nám patří
Skinhead
Raz, dva, tři, pět
Oi!

Choděj taky do hospody
Chlastaj rádi pivo
A to se mi na nich vážně líbí
Asi taky sjedu hlavu
Koupim boty za tři hadry
A budu skinhead

Minuta ticha:

"To je za něj"

Boty

Včera jsem byl u doktorky
stěžuju si na potvůrky
nožky už mě neunesou
od kolen dolů se mě třesou.

Na všechny problémy znám jeden lék
Doktor Martens to vyřeší hned
do hospody i do roboty
všude se hodí těžký boty.
OI znám jeden lék
težký boty to vyřeší hned
do hospody i do roboty
všude se hodí těžký boty.

Pak přijdu domů, do předsíně
tam na mě čumí moje tchýně
z kuchyně vyhráva radio
ty moji bližní mě zabijou.

Na všechny problémy znám jeden lék
těžký boty to vyřeší hned
do hospody i do roboty
všude se hodí těžký boty.
OI znám jeden lék
težký boty to vyřeší hned
do hospody i do roboty
všude se hodí těžký boty.

Projdu se centrem, Václavákem
zvítězí štětka nad veklslákem
na tohle to všechno mám říct jen fuj
kdo už kdy vykydá tenhleten hnůj.

Na všechny problémy znám jeden lék
těžký boty to vyřeší hned
do hospody i do roboty
všude se hodí těžký boty.
OI znám jeden lék
težký boty to vyřeší hned
do hospody i do roboty
všude se hodí těžký boty.

OI OI znám jeden lék
težký boty to vyřeší hned
do hospody i do roboty
všude se hodí těžký boty.
OI znám jeden lék
težký boty to vyřeší hned
do hospody i do roboty
všude se hodí těžký boty.

"Až nahoru zavázaný!"

Zpráva pro tisk

V době kdy národ zmírá hlady
s Orlíkem jsme zase tady
přišli jsme vás potěšit, jsme dobráci od kosti
jak jsme známí, tak jsme krásní
jak jsme krásní, tak jsme chytří
naše písně jsou studnice moudrosti.

Jsme mladí, krásní, a inteligentní
každý nás bude mít rád
jestli se rozlobíme nebudem zlí
možná se budeme i smát.

Zpívám rád a to je na mě doufám nasrat.

Trička, placky, dobrej nápad
a s prachama na slávě chrápat
a mít všude narvaný sály.
Pozornosti prej jsme středem
jedem jenom do prdele s medem
takhle ste nás vy kurvy málem dostali.

Jsme blbí, krásní,inteligentní
každej nás musí mít rád
jestli se rozzlobíme budeme zlí.

Zpívám rád a to je na mě doufám nasrat.
Asi se budeme rvát.

Jsme fašisti a rasisti a husiti a budhisti
smažíme si děti k večeři
nehlásejte už tyhle bludy
dyť jste pořád stejně nudný
vašim kydům nikdo nevěří.

Jsme mladí, krásní, inteligentní
každej nás musí mít rád
jestli se rozzlobíme budeme zlí.

Zpívám rád a to je na mě doufám nasrat.

Všem (který se nechaj utlačovat)

Ty se ho bojiš, kurva a proč
urazil tě, tak po něm skoč.
Vrať mu tu ránu
ty že si rváč
něco ti řeknu
si pěknej sráč.

Zařvi si OI OI
držku mu rozbij
s takovim šmejdem nesmíš se srát
napal ho pěstí k zemi ho dobij
přišla ta chvíle musíš se rvát.

A že si slabší tak na to ser
předměty různý do ruky ber
ukaž mu názorně že ho máš dost
dyť si začal měj na něj zlost.

Zařvi si OI OI
držku mu rozbij
s takovim šmejdem nesmíš se srát
napal ho pěstí k zemi ho dobij
přišla ta chvíle musíš se rvát.

Zařvi si OI OI
držku mu rozbij
s takovim šmejdem nesmíš se srát
napal ho pěstí k zemi ho dobij
přišla ta chvíle musíš se rvát.

Prima večer

Jednou jsme se s Frantou sešli
že si zajdem na pivo
kdybych věděl jak to skončí
nešel bych s ním na pivo.
Seděli tam v rohu chlapi blbě po nás čuměli
jenže my tam byli dva a tak jsme taky čuměli.

Jó to bude bitka
jó to bude bitka
jó to bude jó to bude jó to bude bitka.
Já sem dost dobrej skinhead
Franta je dost dobrej skinhead
jó to bude jó to bude jó to bude bitka.

Jeden z nich vstal, přišel ke mě
a řek mě že jsem idiot
já a Franta jsme mu řekli - ty seš taky idiot.

Pak jsem dostal strašnou ránu, svět mi málem zmizel
kouknu vedle Franta nikde, on ten kurva zmizel.

Jó to je bitka
jó to je bitka
jó to je jó to je jó to je bitka.
jó to je jó to je jó to je bitka.

Rány na mě padali, já za drzost jsem zaplatil
Franta mi tam nechal účet, tak jsem za něj zaplatil.

Čtrnáct dnů jsem teďka marod a do práce nepudu
a s Františkem, ani nápad, do hospody nepudu.

Jó to byla bitka
jó to byla bitka
jó to byla jó to byla jó to byla bitka.
jó to byla jó to byla jó to byla bitka.

Ty vole Láďo 

Ty vole Láďo
Stojí to za hovno
Teď abych vydělal
Tak musim makat

Ty vole Karle
Máš vole pravdu
Ach starý časy
Chce se mě plakat

Ty krávo Járo
A co ty cikáni
Sou snima problémy
Kde se to vzalo

Včas musim do práce
Snad neni pravda
Za starejch časů
To se to spalo

JoMáme k tomu nahraný basu nebo něco...
Mám basu, jo...
Nejde to... nejde to posadit níž
Ne... kurva

A co ty skinhíti
Teď je jich tu plno
Mi vole vysvětlej
Kde se tu vzali

Já nevim Béďo
Vim jenom jedno
Za starejch časů
Policajti by jim dali

Ty starý časy
Viď vole Pepo
Ty starý časy
To bylo skvělí

Zašli sme na pivo
Probrali politiku
Vo ňákejch problémech
Sme nevěděli

Se starejma časama ďete se vycpat
Nechte si kecy na naše hlavy
Tak rači makejte
Nenechte se vysmát
Co je vám do nás
Nás to takle baví

Zrůdy

Zrůdy rudý
Zrůdy rudý
Zrůdy rudý

Zrůdy rudý
Zrůdy rudý
Zrůdy rudý

Dokolečka

Zastavil mě policajt, když do Prahy jsem autem jel
ptal se co jsou skinheadi, že to nikdy neviděl
tak jsem mu to vysvětlil a on mi ještě zamával
druhej den pak, s holou hlavou, před hospodou postával
a chlastal.

Dokolečka dokola
budou všichni dohola
budou všichni dohola, kolem.
Dokolečka dokola
budou všichni dohola
budou všichni dohola, kolem.

Pak jsem potkal metalistu, ukázal mu zrcátko
a řek jsem mu slušel by ti bombr, hlava nakrátko
za hodinu metalista od holiče s pleškou šel
tak pěknýho skinheada už jsem dlouho neviděl
a chlastal.

Dokolečka dokola
budou všichni dohola
budou všichni dohola kolem.
Dokolečka dokola
budou všichni dohola
budou všichni dohola kolem.

Pak sem přijel domů, abych viděl svoje rodiče
a řek jsem jim, že by mohli navštíviti holiče
otec chudák, z toho šoku, úplně vyplešatěl
a pak si vzal kuchyňskej nůž a asi mě zabít chtěl
a chlastal
strašně chastal...

Dokolečka dokola
budou všichni dohola
dokolečka dokola kolem.

Dokolečka dokola
budou všichni dohola
budou všichni dohola kolem.

Dokolečka dokola
budou všichni dohola
budou všichni dohola kolem.

Dokolečka dokola
budou všichni dohola
budou všichni dohola kolem.

Teror

Jsou touhy podvodný
Hrát si na hodný
Nebudem si nalhávat,
Že je to náhodný
Každej vrah a kat
Začíná se smát
A s úsměvem prohlašuje,
Že má lidi rád

Tak poslouchej Mandela
Takle se to nedělá
Jedna věc je skoro jistá
Ty si těžkej terorista

Když maj lidi hlad
A nemaji co žrát
Příde ňákej debil
Začne je burcovat
Za vysokou zdí
Se potom stříleji
Polejvaj se benzínem
A pečou v oleji

Podívejte Mandelová
Jak se to ta ženská chová
Freedom, freedom začne řvát
Pak de lidi mordovat

Když maj lidi hlad
A nemaji co žrát
Příde ňákej debil
Začne je burcovat
Tam za vysokou zdí
Se potom stříleji
Polejvaj se benzínem
A pečou v oleji

Poslouchejte je vás víc
Těch co patřej do Bohnic
Arafat i Fidela
Voba sou jak Mandela
U nás je vás taky dost
Co je todle za drzost
Vraždit s hvězdou na čele
Pak se tvářit vesele

Naše krásná

Naše krásná zahrádko
Zalejvaná... sakra
Naše krásná hospůdko
Zalejvaná pivem
Dneska sme se vožrali
Zejtra zase přídem

Deset a deset je dvacet piv
Už není pivo jako dřív

Co tady hulákáte, zavíráme!
Miloši končíme!"

Valčík

Valčík

Jestli máš odvahu poslouchat,
jen pro tebe začla muzika hrát.
Jenom si hochu s náma skoč
a v rytmu valčíku v kole se toč.

Jak divoký zvíře chtěl bys být,
tak pojď s náma žít my budem se mít.

Pojďme smrt objímat, pojďme sní zpívat
a na svět bez lásky budem se dívat.
Zahoď sví svědomí daleko od sebe,
poslouchej jak valčíl proniká do tebe …

Tak .. teď poznals můj plášť,
mý jméno je zášť
a smrt to je zpěv,
jak rudá je krev,
tak pojď se mnou, tančit Valčík !!

Cítíš tu sílu valčíku,
v rytmu raz dva tři, seber svůj sentiment, sevři rty,
slzy sem patří.

Ty si ta jiskra vždyť oheň už čeká,
aby byl zapálen.
V duších jsme zamčený, otevři nám
chceme ven!

No .. Tak teď poznals můj plášť,
mý jméno je zášť
a smrt to je zpěv,
jak rudá je krev,
tak pojď se mnou, tančit Valčík !!

Přikrej se závojem noci a vykroč!
Už nesmíš to odkládat
měsíc ti posvítí na cestu
do našich řad.

Cos to teď hochu udělal,
proč ses od nás otočil?
Neodcházej slyším zvony,
buď s náma dýl!

Tak si jdi!
Přijde náš čas,
my budem tu zas,
proč jsou tu andělé,
a proč přestává hudba hrát,
my chcem mašírovat!!

Lá, lá, la …

Jó ulice

Jeho otec se sebou měl problémů dost.
A v bohatý rodině taky nevyrost.
Vlastní matka nevěděla, jestli ho má ráda,
stalo se co muselo, když ukázal jim záda.

Problémovej parchant, furt by si jen hrál,
učit se mu nechtělo, už ve školce se rval,
a když pořád slyšel: co tu chce ten šmejd;
jediný ho napadlo, mezi svejma bejt.

Jó, ulice je jako sen
duše v plamenech, děsně dlouhej den.
Jó, ulice teď patřej sem,
noc je královna, no problem.

Tak poprvé v životě, našel kamaráda
s ním si nechal na rameno vytetovat hada.
Spolu to snad jednou někam dotáhnou,
když na těžkejch křižovatkách blbě nezahnou.

Hodně lidí spojil, jak ocel tvrdej rock.
Jsou démoni ulic pro ostatní šok.
A chtěli by i milovat, o nic hůř než vy,
na ulici léčej si sví duše bolavý.

Jó, ulice je jako sen
duše v plamenech, děsně dlouhej den.
Jó, ulice teďpatřej sem,
noc je královna, no problem.

Někdy je i nejhůř, krev často všechno zkazí.
Vopruz je když jeden do druhýho nůž vrazí.
Jinde zase večer slzy provázej,
to mladý lidi z báglama z domu vodcházej.

Jó, ulice je jako sen
duše v plamenech, děsně dlouhej den.
Jó, ulice teďpatřej sem,
noc je královna, no problem.

Krysař

Hodiny na rohu ukazovaly šest
a v centru byl vlastně klid.
Zrovna přicházel jednou z několika cest
do města, kde už nechtěli lidi žít.

Tak přišel, aby hrál,
aby na chvíli čas stál.

Prstem pohladí díry malý píšťaly
a ta se rozezní do dáli.
Ta hudba je nádherná
a nebe do černa.

Píšťala zní a bránu nekonečnou hudba otvírá.
A tisíc hlasů s ní a celej dav se k smrti zvolna ubírá.
Šli lidi místo krys, to krysař temně, temně na píšťalu hrál,
když dílo dokončil, tak dlouho plakal, ale ještě dýl se smál.

Jak sirky lámou se stromy,
jako krabice padaj domy
a lidi jako stádo ovcí
řítěj se ze skály.

To krysař je ztrestal písní,
že žily v hnilobě a plísni,
za to že když odcházel,
že se mu vysmáli.

Jako rajská hudba ta jeho píšťala zazněla,
jako modrý plamen vnikaly její tóny do celýho těla.
V jejích srdcích a myslích se něco bortilo a lámaly se ledy
ta píseň se nesla celičkým krajem na posledy.

A tak jde krysař svou cestou dál,
jednou se zastaví, aby zas hrál.

Půlnoční rock

Ztichlá ulice se topí v namodralym tónu,
mlha líže asfalt a starý baráky svědci jsou.
je zrovna půlnoc a sudy piva na betonu
vyčkávají tiše než jejich miláčkové přijedou.

Tu se z mlhy vynořily divný postavy.
Jejich párty kostlivý těžko někdo zastaví.

Tak v měsíčním světle se lesknou baseballový hole,
co vo zeď vopřený našly jen pro dnešní noc klid.
Důchodce z vokna kouká, na to co se děje dole,
rum z lahve popíjí a o pár let míň by chtěl mít.

Tu se z mlhy vynořily divný postavy.
Jejich párty kostlivý těžko někdo zastaví.

Ženský, chlapy tu pohromadě jsou.
Každej se baví, jen sklenice to vodnesou.

Holky plný dynamiky cvičej s hochy divný cviky.
holky plný talentu, cvičej bez sentimentu.
Hoši při tom cviku hledí na rytmiku,
holky mají v těle černou dynamiku.

Všechny údy zvadlý mě nesly černou dírou až jsem k nim,
s kapkou chtíče na rtech k ďáblovým cvičenkyním.

Ztichlá ulice se topí v namodralým tónu,
mlha líže asfalt a starý baráky svědci jsou...

Ona

Prozraď mi její jméno, je krásná a tajemná.
A pod bílým závojem jí prosvítají ramena,
prozraď mi jméno tý, co kluci o ní sní,
s láskou a nenávistí dává se do písní.
Řekni za čím se skrývá, když v posledním tanečku
zatahá a špagát pohřebních zvonečků.

Hochům se lesknou oči, když bubny v myslích zavíří.
Krev stéká po obočí a sladkou chuď má polibek upíří.

Zaslechneš její jméno, když děti si na ní hrávají.
Na sen o nebezpečí myslej mladí kluci potají.
Její rty jsou tak horký a milence svý nezradí,
sladko maj na vždy v puse ty, co jednou kvér si pohladí.
A oči má trochu vlhký, když podpatkem střevíčku
rozdrtí iluze máminejch mazlíčků.

Hochům se lesknou oči, když bubny v myslích zavíří.
Krev stéká po obočí a sladkou chuď má polibek upíří.

Její jméno je válka, když objímá svý milence.
Matky dál vychovávaj, někdy zbytečně, mladý šílence.
To se pak sevře v krku, když ukáže třeba na tebe,
a pak "Chraňte naše duše!!" často zaznívá do nebe. 

Chlapeček z periferie

Dlouho čekal na ten den, chlapeček z periférie,
co s kámošema na ulici trávil svoje volný chvíle.

Postávaly na chodníku ve večerních hodinách,
když blížila se jiná horda nikdo neměl žádnej strach.

Slovo dalo slovo, padla první rána,
bitva jako v kině, co končí neprohraná.
Pak se rychle vrhly na bandu nepozvanou,
aby všichni ukázali, že nestojej stranou.

Chtěl ukázat co je v něm, chlapeček z periférie,
aby vo něm řekli, že má ránu jak když kopne bejk.

Chyt prvního, co stál v cestě, ránama ho zasypal.
Když potom ten druhej padnul, tak zběsile kopal dál.
Pak už nikdo nepřemýšlel, kdo je vlastně v právu,
a tak trubka ocelová rozbila mu hlavu.
Zvolna padal na zem přitom život z těla unikal
a už bylo pozdě ptát se jestlipak ten šok zato stál.

Pak chtěl každej vrátit čas, ale pozdě bylo,
slzy v očích a po zádech běhal mráz.

Dlouho čekal na ten den ,chlapeček z periférie…!

Vlkodlakům 

Nádhernou bolest a pach krve při půlnočních proměnách,
doprovází vytí vlčí, který tone v ozvěnách.
Mlžný opar pluje tmou a na magický znamení
je z člověka vlk, z vlka člověk, co každou noc se promění.

Nešťastní, unavený nesou úděl svůj
a každou půlnoc musej stůj co stůj,
zpátky z říše lidí, ale sami nechtějí.
Smrt je nevykoupí je to prokletí, trvající staletí …

Plamenný voči ve tmě
vodrážej hvězdy vzdálený,
touha po volnosti za cenu prokletí
duše na prach spálený.
To jsou vlkodlaci, který se ve tmě ztrácej,
z lesů do města se vracej.

Nešťastní, unavený nesou úděl svůj
a každou půlnoc musej stůj co stůj,
zpátky z říše lidí, ale sami nechtějí.
Smrt je nevykoupí je to prokletí, trvající staletí …

Osud v kapuce hladí je po tvářích,
jejich bolest občas utiší.
Píseň vlkodlaků často zaznívá,
ale nikdo z vás ji neslyší.
Psychiatři je v knížkách nenajdou,
vlčí lidi tady stejně jsou.

Nešťastní, unavený nesou úděl svůj
a každou půlnoc musej stůj co stůj,
zpátky z říše lidí, ale sami nechtějí.
Smrt je nevykoupí je to prokletí, trvající staletí...

Kytky pro tebe

Poprvé se v noci rozhodnul,
že narve kytky, co budou jen pro tebe.
Že na svý silný mrše hned ti je doveze,
a ty ho za to pak vyneseš do nebe.

Policajti nechápou, že je musí dovést hned,
tak začaly prudit a po městě ho nahánět,
potom bliknul maják: " My tě známe,
my už si tě vohlídáme!! "

Tak dopadla rána na čelist poručíka,
jen se vztekle řezal a ani neutíkal,
černo před očima, v uších zvoní,
tak lítaly kytky vzduchem , co byly jen pro ní.

Advokát řek, že z toho kouká kriminál,
" Natáhnout ji fízlovi, to je hotový "
Kluk teďka sedí v base, neví co bude dál,
to je blbej kšeft - za lásku okovy.

Předpis je předpis, vůl zůstane volem,
zákon je zákon a život jde kolem.
Předpis je předpis, vůl zůstane volem,
zákon je zákon a život jde kolem dál.

Pohlednici si od něj pročítáš,
z obsahu tě trochu zazebe.
Náhradník se v posteli protáhnul,
a tamten sedí vlastně zbytečně za kytky pro tebe ….

Předpis je předpis, vůl zůstane volem,
zákon je zákon a život jde kolem.
Předpis je předpis, vůl zůstane volem,
zákon je zákon a život jde kolem dál.

Čas odejít

V koupelně se ďábel po zdi prohání,
když ruka rozechvělá, žiletku rozpůlí.
Jak perly na zemi vypadaj prášky rozsypaný
a kruhy pod vočima řeknou, že už je po vůli.

Je čas odejít!

Marný bylo jeho přemlouvání ať ještě chvílí počkáš,
spirála skončila bylo toho dost.
Vypadáš komicky, jak figurka z Moliera,
jen tady chybí sranda a chybí radost.

Je čas odejít!

A slzy rozmazávej dopis na rozloučenou,
až ho otec bude číst, tak už tě nezbije.
Kámoši to nezapijou, protože žádný nemáš,
ať jdou všichni do háje, umírat těžký je.

Je čas odejít!

Vždycky jsi chtěl bejt rytířem, jak jejich jízda železná,
tvrdá je realita, troska zbyla z toho snu.
A tak se klížej voči, k předlouhýmu spánku,
co jak tečka zakončí řadu dlouhejch dnů.

Je čas odejít!

Tak zkus bejt aspoň jednou rytířem, a řež se v bitvě prohraný,
zkus znova vykročit, sil máš ještě dost.
Neboj ! Bude hůř, tak si šetři bolest,
pro smrt si hošíku nevyrost.

Přízraky

Chodníkem vajglama posetým kráčej dva páry pevnejch bot.
Kalhoty dole zkrácený, v hlavě věci, který bych neuhod.
Někam jdou, tyhle dvě figury a slunce zapadá.
Dvě stejný znamení na zádech a mě tak napadá, že:

Jsou jako dva přízraky, co vodněkuď sem zabloudili,
pocit jistoty ve mně sílí.
Jsou jako dva přízraky, co vodněkuď sem zabloudili,
pocit jistoty ve mně sílí.

Hárleyů, Hárleyů Davídci na ně čekaj opodál.
A divnou melodii, která z dálky zněla jako bych dlouho znal.
Zapálil jsem si cigáro a čekal, co bude dál.
Jeden z nich se na mě zašklebil, třeba se smál.

Jsou jako dva přízraky, co vodněkuď sem zabloudili,
pocit jistoty ve mně sílí.
Jsou jako dva přízraky, co vodněkuď sem zabloudili,
pocit jistoty ve mně sílí.

Pak odjeli, dál než my dokážem, svět kolem mne ztich.
Hlava se zatočila a den delší se zdál, to asi bylo z nich.
S pocitem naplnění jsem se otočil a chtělo se mi žít
stejně jako ty dva, co přišli napovědět, že není špatný snít.

Ty dva divný přízraky, co vodněkuď sem zabloudili
novou naději ve mně zapálili!

Kdož jste boží bojovníci

Kdož jste boží bojovníci a zákona jeho,
prostež od boha pomoci a doufejtež v něho.
Že konečně vždycky s ním zvítězíte!

Kristus vám za škody stojí, stokrát víc slibuje.
Pak-li kdo proň život složí, věčný míti bude.
Blaze každému, kdož na pravdě sejde.
Ten pán velíť se nebáti záhubcí tělesných,
velíť i život složiti pro lásku svých bližních.

Protož střelci, kopiníci, řádu rytířského,
sudličníci a cepníci lidu rozličného,
pomnětež všichni na pána štědrého.

Dávno Čechové říkaly a přísloví měli,
že podle dobrého pána dobrá jízda bývá.

Nepřátel se neklejte, na množství nehleďte.
Pána svého v srdci mějte, proň a s ním bojujte
a před nepřáteli neutíkejte.

A s tím vesele křikněte, řkůc : " Na ně! Hr na ně!"
Zbraň svou, rukama chutnejte! Bůh náš pán, křikněte!

Heslo všichni pamatujte, kteréž vám vydáno.
Svých hejtmanů pozorujte, retuj druh druhého.
Hlediš a drž se každý šiku svého.

Vy pakosti a drabanti, na duše pomněte,
pro lakomství a loupeže životů netraťte
a na kořistech se nezastavujte.

Švédská trojka
Večerníček

Mám důvodné podezření, že to špatně skončí.
Mám důvodné podezření, že to špatně skončí.

Láďa miluje Máňu.
Karel je estébák zkaženej vzduch.
Pod nápis KSČ napíšem,
že Hágen a Landa je bůh
Láďa miluje Máňu.
Karel je estébák zkaženej vzduch.
Pod nápis KSČ napíšem,
že Hágen a Landa je bůh.

Was ist das Unter den Linden, das ist eine Mädchen,
diagnosen kunden pinden, so wie lakmus ficken,
die hat grose Kombjake, aber Totenhosen,
wieviel Kunden hast du Heute Nachmittag zu essen?
Die hat Pistol operzeitung, herzliche wilkommen,
hat geleren oberzeitung Come on baby, kommen!

Láďa miluje Máňu.
Karel je estébák zkaženej vzduch.
Pod nápis KSČ napíšem,
že Hágen a Landa je bůh
Láďa miluje Máňu.
Karel je estébák zkaženej vzduch.
Pod nápis KSČ vidíme,
že Hágen a Landa je PÍČA. Kurva

Chcíply dobrý víly

Chcíply dobrý víly

Vydal jsem se do říše lesů,
hledat víly, ty z pohádky,
naději si s sebou nesu,
netěším se na cestu zpátky.

Trním a ostružím drápu se dál,
až na kraj světa, kde najdu víly,
a mýmu nápadu každej se smál,
všechno bych vyměnil jen za tu chvíly.

Na louce tancujou, svobodu milujou
až já je uvidím tak půjdu rovnou k
nim.
Úplněk osvítí bílý luční kvítí
to jejich hlas vzbudí důvěru v nás.

Na konci pěšiny ohně plály
a kolem sedělo spoustu divnejch stínů,
o svý životy mariáš hrály
a poslali mě tam na mýtinu.

To je prej mítina? Spíš nějaká louka,
do černý tmy oblečená,
už bolej oči, jak pilně koukám,
jestli tu netančí průsvitná žena.

Na louce tancujou, svobodu milujou
až já je uvidím tak půjdu rovnou k
nim
Úplněk osvítí bílý luční kvítí
to jejich hlas vzbudí důvěru v nás.

A pak jsem uviděl ty mrtvý těla,
na louce ležela, oděny v bílý.
Jak kámen náhrobní skála tam
čněla,
byly to chcíplý dobrý víly.

K tamtěm stínům jsem se vrátil,
i oni hledali kdysi dobrý víly.
Pár slov jsem s nima ztratil
a pak jsme na cestu vyrazili.

U strmý skály zábrany zůstaly
viděl jsem chvíli chcíplý dobrý víly
svědomí zmizelo a mě se zachtělo
vykročit z řady a tak jsem zpátky
tady.

Bojovat o štěstí se zapnutou pěstí
nečekat, že víla dobrá by ožila.
Proti zlu zlem, ale nestát se
grázlem,
jak ty, co zabili malý dobrý víly.

Na louce tancujou, svobodu milujou
až já je uvidím tak půjdu rovnou k
nim
Úplněk osvítí bílý luční kvítí
to jejich hlas vzbudí důvěru v nás.

Tradice

Bitva utichá, tekla krev ve jménu
kalicha
skončil tak slavný čas, a když
pánbůh dá, snad jednou přijde zas.

Trochu zabolí, že Jan Hus je fráze
ze školy
ideál husitů proměnil se dneska
v tlupu banditů.

Patron náš svatý, slzy v očích myslí
na časy zlatý,
když tak lidi chtěli, aby chlapi z
Blaníku
rychle vyjeli

Stáli, hlídali tradice hory Říp, aby
bylo líp.
Smáli se, plakali pro naší malou
zem a pro blaho všem.
Teď už odchází, jedou do nebe, beze
mne bez tebe.
Nic je neprovází, jsou celí užaslí a
ohně vyhasly.

Meče zarezly, krysy z kanálu nám
vylezly,
kde je ta čistota, kam zmizela čest,
odvaha, ochota.

To by se podivil pantatíček
Masaryk, kdyby žil.
Všichni jsme zapomněli, co legionáři
vlastně chtěli.

Stáli, hlídali tradice hory Říp, aby
bylo líp.
Smáli se plakali, pro naší malou
zem a pro blaho všem.
Teď už odchází, jedou do nebe, beze
mne bez tebe.
Nic je neprovází, jsou celí užaslí a
ohně vyhasly.

Mocní Sokoli, hrdý na to, že je nikdo
neskolí
zabitý malostí, když primitiv
zvítězil
nad sílou moudrosti.

Stáli, hlídali tradice hory Říp, aby
bylo líp.
Smáli se plakali, pro naší malou
zem a pro blaho všem.
Teď už odchází, jedou do nebe, beze
mne bez tebe.
Nic je neprovází, jsou celí užaslí
a ohně vyhasly.

Skončil tak slavný čas, a když Pánbůh
dá,
snad jednou přijde zas...

Motýlek

Ty jsi holka nebezpečná,
naše láska bude věčná
uvěř tomu, že jsme bohatý,
štěstí nám teď šlape na paty
prachy z tý banky máme celý,
ani jsme tam moc nestříleli.

Hotel u cesty, symbol neštěstí
ty chceš teďka spát, to se musím
smát
klepem na dveře, dobrá večeře .
V bílý posteli noční veselí
v bílý posteli noční veselí.

Proč jsi tenhle hotel vybrala
a mě ses vůbec na nic neptala
když jsem tam to auto viděl stát,
začal sjem se o nás trochu bát.
Teď banda fízlů, jak v hororu,
do oken se šplhá nahoru
na nás.

V tom pajzlu jsme v hajzlu
ty to znají už nás mají
skoro svítá, už to lítá.
V bílý posteli mi tě odstřelí
v bílý posteli mi tě odstřelí.

Sakra něco vlítlo mezi nás,
neodcházej, ještě není čas
zkus to přemoct aspoň na chvíli,
škoda ze tě takhle trefili
doufám, že tě to moc nebolí,
k svátku ti dám novou pistoli
-velkou.

V tom pajzlu jsme v hajzlu
ty to znají už nás mají
skoro svítá, už to lítá.
V bílý posteli mi tě odstřelí
v bílý posteli mi tě odstřelí.

Vypadáš jak když spíš,
houkačky neslyšíš.
Tak ty jsi mi takhle utekla
nejkratší cestou do pekla.
Výstřely práskaj tmou,
já letím za tebou
teď!!!

V tom pajzlu jsme v hajzlu
ty to znají už nás mají
skoro svítá, už to lítá.
V bílý posteli mi tě odstřelí
v bílý posteli mi tě odstřelí.

Andílek

Ještě, když chodil do školy,
vždycky nejlíp z nás plnil úkoly
skvělý diktáty, dětský kravaty,
kluk jak andílek, trochu debílek.

Brejličky se mu mlžily,
zato jedničky se mu množily.
Dobře maloval, skvěle žaloval,
tenhle andílek, malej debílek.

Holky ho nikdy nechtěly,
asi proto, že byl příliš nesmělý,
tak je nesnášel, třídní donášel,
ten náš debílek, pardon andílek.

A tak životem šel tenhle tlustínek,
cestu mu vyšlapal jeho tatínek
na drahej fráček malej odznáček,
hajzlík od kosti co má rád
sladkosti.

Vlasy pomádou pomazaný
náš andílek má velký ambice
hlavně v politice a kritice.

Chlapeček co tone v mindráku,
sedí teď ve velkým baráku,
veliký fáro v hubě cigáro,
už ne andílek, teď je debílek.

Těžko se facce ubrání
a tak je chudinka hrozně humánní
velmi morálně škodí po straně,
pomluva docela hodně udělá.

Vlasy pomádou pomazaný
náš andílek má velký ambice
hlavně v politice a kritice.

Znám jich víc těchhletěch hajzlíku,
dělaj politiku, píšou kritiku.
Oči jim zaplanou při útoku stranou,
ve škole andílci teďka debílci.

Holky a mašiny
(WEST TEAM MOTOMAN - hymna)

Rychlost je opojná, riziko láká,
mašina ňáká, teď kolem proletěla,
dej si panáka abys mě potom chtěla,
vůle vyhrávat proniká do těla .

Krajem se rozléhá motorů řev
kupředu letí česká krev,
kupředu letí česká krev,
muzika burácí.

Holky a mašiny
záplaty na džíny
lahodnej žlutej mok
je ku předu krok.

S partou magorů, jo to je vono!
No tak si vem ten svůj díl.
Buď s náma tady, neotáčej se zády,
aby ses i ty probudil.

Krajem se rozléhá motorů řev
kupředu letí česká krev,
kupředu letí česká krev,
muzika burácí.

A když se hlava bleskově k zemi
blíží,
to jsi pak rád, žes přežil bez obtíží.
Je spoustu takovejch, co kliku
neměli,
na jejich počest my budem veselí.

Krajem se rozléhá motorů řev
kupředu letí česká krev,
kupředu letí česká krev,
muzika burácí.

Zombice

Do naší ulice se stěhovala zombice,
má tetovaný záda, asi mě má
ráda .

Říkám ji dokola, že vypadá jak
mrtvola,
usměv neuvízne, jen mě trochu
hryzne .

Má krásný žlutý vočička, je to
moje holčička.
Z natržený huby čnějí dlouhý zuby.

V rubáši peláší mému náručí vstříc
zombice z naší ulice.

Usmívá se zombice, když zmizela
řeznice.
V hrnci něco vaří, kde jsou popeláři.

Zavřeno má pekařství, kde je pekař?
- kdopak ví?
Místní policie, se před ní neukryje.

Před mojí malou zombicí, co
vyprázdnila ulici.
Už je taková zrůdička hladová.

V rubáši peláší mému náručí vstříc
zombice z naší ulice.

Vyžraná je márnice i Ruzyňská
věznice.
Brácha nevěří, že ho chce k večeři.

Praha žije v panice, že sežere ji
zombice.
Moje chcípla láska, co do ouška mi
mlaská.

Já až se s ní ožením, tak vás
taky všechny sním.
To mě naučila živá-mrtvá milá .

V rubáši peláší mému náručí vstříc
zombice z naší ulice.

Zapalte hranici

Ke kříži
a k ženám obracej oči rytíři.
Železná stráž,
jednoho chtěla jsi a tak to máš.
Pro jednu noc
s rytířem letí ti anděl na pomoc.

Zapalte hranici směle!
Pro čarodějnici, skvěle
bude hořet plamenem její šat.
Upalte bídnicí, měla
rytíře v ložnici, chtěla
šlechtice očarovat.
A když se bude smát,
že s kým chce může spát
smrt ji tak vykoupí z hříchu.
Teď má co měla mít,
v plamenech najde klid.
Ztrestejte tu její pýchu.

Bylo jich víc, komu jsi tělo dala,
každýho jsi za to vroucně milovala.
Proto dneska mastnej dým k nebi
stoupá.
Ty jsi jenom holka malá, hloupá .
V srdci tvým a na nebi se stáhly
mraky,
matko představená zkuste si to
taky.

Zapalte hranici směle!
Pro čarodějnici, skvěle
bude hořet plamenem její šat.
Upalte bídnicí, měla
rytíře v ložnici, chtěla
šlechtice očarovat.
A když se bude smát,
že s kým chce může spát
smrt ji tak vykoupí z hříchu.
Teď má co měla mít,
v plamenech najde klid.
Ztrestejte tu její pýchu.

Ke kříži
a k ženám obracej oči rytíři.

Vítr teď na louce docela,
rozfoukal hromádku popela.

Vodrhovačka

Chtěla strašně ho chtěla,
že je vrah nevěděla.
U baru stál a na ní se smál.
Teplo vniká do těla.

Hudba pomalu ztichá,
cosi u srdce píchá
jako bych tě znala spoustu let,
ona jen tiše vzdychá.

Knírek, slamáček, z doutníku dým,
je to vrah slečinko nechoďte s ním,
kde sranda končí, průser začíná,
strašnej řev, černá krev,
tráva je peřina studená, pitomá.

Svět se s ní jenom točí,
pro jeho hezký oči.
Vyšli ven na vzduch tam prej bude
líp.
On k lesu směle vykročí.

Na trávu jí pak skolí,
to jí příjemně bolí,
rudý rty zašeptaly do noci,
že prej může cokoliv.

Knírek, slamáček, z doutníku dým,
je to vrah slečinko nechoďte s ním,
kde sranda končí, průser začíná,
strašnej řev, černá krev,
tráva je peřina studená, pitomá.

Chtěla strašně ho chtěla,
že je vrah nevěděla,
tak nad ní stál a tiše se smál
cosi vniká do těla.

Do břicha se dýka noří,
romantika se boří,
slinivka játra a fuj a tak dál
křiku jako když hoří.

Knírek, slamáček, z doutníku dým,
je to vrah slečinko nechoďte s ním,
kde sranda končí, průser začíná,
strašnej řev, černá krev,
tráva je peřina studená, pitomá.

Zas tu svini nechytly,
zabil a už je v pytli,
pálivej polibek na dobrou noc,
ještě než na to vlítli.
Proto
Holky nevěřte slibu,
děláte velkou chybu,
někde pak v noci v cizí moci,
… bez pomoci.

Knírek, slamáček, z doutníku dým,
je to vrah slečinko nechoďte s ním,
kde sranda končí, průser začíná,
strašnej řev, černá krev,
tráva je peřina studená, pitomá.

Ztracení hoši

Krátery na duších, který nikdo
netuší
zamaskovat legrací, srdce krvácí.
Navzdory kritikům budeme mít
vlastní dům,
kde budem jenom my hoši ztracený,
ten dům si každej ve svým srdci
postaví.

Jsme prokletá banda, co dolů padá,
naděje na štěstí pomalu zvadá,
pouliční písně zpívaj pěsti
na klouzačkách do neštěstí.
Blbě se usíná, rychle jde čas
snad jednou probudí nadějí v nás
a po těchhle klucích co hrozili
všem,
jednou se jednou slehne zem.

Tempo je zběsilý, koně se splašily
jsme ztracení hoši, co zabloudili,
my jsme ty ztracený, hříchem
zablácený,
justice je nahá, když si po nás sahá,
jdem po stopách, co vedou rovnou
do ráje.
Hezkej pan s kravatou, s čepicí
placatou
nepustí nás do dveří, když se sešeří.
Ti co s vlky vyjou, lásku v nás
zabijou,
ke štěstí jím stačí, když nás ke zdi
tlačí,
to my jsem hoši asi navždy
ztracený.

Jsme prokletá banda, co dolů padá,
naděje na štěstí pomalu zvadá,
pouliční písně zpívaj pěsti
na klouzačkách do neštěstí.
Blbě se usíná, rychle jde čas
snad jednou probudí nadějí v nás
a po těchhle klucích co hrozili
všem,
jednou se jednou slehne zem.

Tak roky plynulý, starý časy
minuly
a list oddací karty obrací.
Naběhly myšlenky, jak zaplatit
složenky,
ale energie, ta v nás pořád žije,
jen pomyslnej mantinel ji zadrží.

Jsme prokletá banda, co dolů padá,
naděje na štěstí pomalu zvadá,
pouliční písně zpívaj pěsti
na klouzačkách do neštěstí.
Blbě se usíná, rychle jde čas
snad jednou probudí nadějí v nás
a po těchhle klucích co hrozili
všem,
jednou se jednou slehne zem.

Někdy se otočím, za mnou můj
vlastní stín
vstoupil do dveří, venku se šeří.
Hlavou na mne kývá, do tmy mne
vyzývá,
tam stojej postavy, čas se zastavil,
to vracej se mi zpátky hoši
ztracený.

Jsme prokletá banda, co dolů padá,
naděje na štěstí pomalu zvadá,
pouliční písně zpívaj pěsti
na klouzačkách do neštěstí.
Blbě se usíná, rychle jde čas
snad jednou probudí nadějí v nás
a po těchhle klucích co hrozili
všem,
jednou se jednou slehne zem.

Včera mě někdo...

Tak si v pohodě kráčím temnou
ulicí
vedle se perou dva rváči, ne česky
mluvící.
Děvy tu prodávají těla, vedle opilec
blil,
pak kulka přiletěla a někdo mne
zastřelil.

Včera mě někdo trefil,
prohnal mi hlavou kulku,
zem byla hrozně studená
ze života užil jsem si půlku.

Vůbec nevím proč, rudě se mi
zastřel vobzor,
pro slepičí kvoč, měl jsem si dávat
pozor.
Možná si mě někdo s někým splet
a možná kvůli krátkejm vlasům,
pěkně zkurvenej je ten svět,
asi jsem měl změnit trasu.

Včera mě někdo trefil,
prohnal mi hlavou kulku,
zem byla hrozně studená
ze života užil jsem si půlku.

I vám se to může stát, že vás někdo
střelí,
nemáte tak blbě stát, že jste to
nevěděli?
Střílení je dneska v módě, hlavně
pro ty z ciziny,
tak radši zůstaňte doma a
nedělejte kraviny.

Včera mě někdo trefil,
prohnal mi hlavou kulku,
zem byla hrozně studená
ze života užil jsem si půlku.

Dracula

Předehra/Džber a kord

Dracula:
Šašku!

Šašek:
Hehehehe
Vítej pane můj, buď zdráv
Jak dopadla tvá mise?

Dracula:
Padlo osum tuctů hlav 
Jo, většinou ty lysé

Šašek:
Říkalo se v kraji za mých mladých let
Staří přednost mají, ale mládí vpřed

Dracula:
Plácáš, nemáš představu
Zde vůbec nešlo o věk

Ten, kdo dnes přišel o hlavu byl pouhopouhý-

Šašek:
Člověk

Dracula:
A v tom se právě pleteš
Padla jen chátra, veteš
Prostě jsem jen zrno, zrno zbavil plev

Šašek:
Ó pane, to je jiná
Já už se bál, že tekla krev

Dracula:
Šašku, jak pot či slina
Krev je jen tekutina
A proto vždycky poteče

Šašek:
Máš se nač těšit člověče

Dracula:
Já vidím budoucnost tak jako na dlani
Z gruntu zem očistit, to je mé poslání

Svět je dnes přelidněn
Hůř se mu to kroutí
Plec a kněz, ten i ten - samý darmožrouti
Mě můj džin vnuknul čin
Čin jak s tím zlem hnouti
Mord!

Kazisvět, lidský brak
Ujídá z tvé mísy
Nicka, skřet, skončí tak, jak jen zaslouží si
Sekne meč, skuč a breč
Krysy ať si křísí
Mor!

Šašek:
Můj obdiv za pár moudrých slov
Jsi šlechtic jak se sluší

Mesiáš i filosof se skrývají v tvé duši

Říkal jeden prelát, přítel rodinný,
Že kdo nemá co dělat, tvoří dějiny

Dracula:
Celkem vtipná narážka
Však trochu jsi mě zranil

Můj přítel přišel o šaška, jenž příliš hloupě-

Šašek:
Žvanil

Dracula:
Jak poučil jsem kněze
Žvanivost má své meze
Těch tvých drzých řečí jsem už zkrátka syt

Šašek:
Odpusť mi, tady klečím
Chtěl jsem tě pouze rozptýlit

Dracula:
Nestojím o tvou péči
Poděkuj mému meči,
Že tebe nechá naživu

Šašek:
Tvůj meč je hoden obdivu

Dracula:
Kuš! Šašku, nezdržuj mě už
Spěchám ke své milované

Šašek:
I já jsem ji vždy miloval, můj pane

Ten jeho hnusně sprostý akt měl snad i stránku kladnou
Vždy rukou lotra fakt i jiní lotři padnou.

Nespravedlivý Bůh

Dracula:
Bože, jestli vůbec někdy byls?

Pohleď, jaký zločin způsobils

Diadém... leží tam

Výkvět tvorstva vyrvals ze svých brázd

Tvé ovce dál se můžou pást

A to já... odmítám

Hej ty tam v říši hvězd nespravedlivý si
Vzácný kmen přestal kvést
Kdo jej z mrtvých vzkřísí?
Řekni jen, zač ten trest ti dva zaslouží si
Zač?

Na marách leží, hleď, láska má i víra
Její tep, její pleť pro mě neumírá
Žiju s ní, ač mi teď prvně hrdlo svírá
Pláč!

Adriáno
Adriáno!

Náš sen bez hrází, kam jen odchází?
Adriáno

Náš sen bez hrází, kam jen odchází?
Adriáno!

Krysař 1. CD

Prolog

Když vztek, jak pára v kotli bez ventilu
vře a napíná se potají,
přijde muž - má v mlze zahalenou tvář a tisíc jmen.
I Krysař mu říkají.

Cestou dlouhou se k nám blíží ten,
kdo svoji lásku změní ve zlý sen.

Však ne on, ale my budem
ten zlý sen snít,
jediná duše nenajde klid.
Rudá krev zalije
půlnoční orgie.
Divná melodie!
Ostrá jak břit.

Rybáři

ŠTĚPÁN:

Nám sto zlatých chybí,
dvěstě to je málo!
My dodali jsme ryby!

HOSTINSKÝ:

No a co se stalo?

RYBÁŘI:

No co se asi stalo?

HOSTINSKÝ:

Tak si vemte zpátky,
svý smradlavý ryby!
Na mě jste moc krátký.

ŠTĚPÁN:

Dopouštíš se chyby!

RYBÁŘ 2:

Sám víš, že za chvíli
by se nám zkazily.

ŠTĚPÁN:

Dej nám sto zlatých,
my potáhnem dál.

HOSTINSKÝ:

Co to tady žvaníš!
Dostali jste tři sta.
Jen peníze sháníš!

ŠTĚPÁN:

No to dozajista!

Dal si jenom dvě stě,
tenhle pán to vidí.
A my řeknem v městě,
že okrádáš lidi!

KRYSAŘ:

Mě prosím vynechte.

HOSTINSKÝ:

Teď otrávil jsi hosta.
Draze chtěl večeřet.
Ty a tvá chátra sprostá
kliďte se! a hned!

Aj, aj, aj!

HOSTINSKÝ:

To je nadělení, krysaře v baráku mít.
Mám anebo nemám hned zítra ho vyhodit?
Přivede zem jenom do neštěstí
a osud mě za to srazí pěstí.
Za to, že největší špínu všech špín
v domě mám.

Aja jaj, aja jaj krysař dneska u mě spí.
Aja jaj, aja jaj na týden tu zakotví.
Pro člověka z ostrova
pohroma je hotová-
- krysař v domě.
To není pro mě.

Radší zticha budu, znám ty, co nemaj kam jít.
Pomstu naplánujou, lepší je, je nevyhodit.
Co jsem komu já, sakra, udělal ?
Všechno jsem každýmu se slevou dal.
To snad lepšího hosta jsem si
zasloužil.

Aja jaj, aja jaj krysař dneska u mě spí.
Aja jaj, aja jaj na týden tu zakotví.
Aspoň mi a ne, že ne,
krysy z domu vyžene.
Krysař v domě
snad to pro mě
udělá.

Město usíná

STAŘEC:

Město pomalu usíná,
do peřin se ukládá.
Teď každý svíčku zhasíná.
Noční vládne nálada.

Ale smrtka si brousí zuby
a chystá se na zásnuby.
Když lidé spí
a nic netuší,
to zášť se vkrádá
do duší.

Pohovor

STAROSTA:

Pěkná šlamastika, množí se tu krysy.
V městě už se říká, že není to jak kdysi.

KRYSAŘ:

Svět špinavá je díra, za to lidi můžou.
A když jeden zmírá, tak mu nepomůžou.
Kdy se tu poprvé ty krysy zjevily?

STAROSTA:

Nedávno teprve. Uvidíš za chvíli.
Až v poslední době vyskytla se špína.
Všichni věří tobě. Není to naše vina.

AGNES:

Promiňte, že ruším, já jsem netušila....

STAROSTA:

To je...

KRYSAŘ:

Krysař.

STAROSTA:

A to Agnes.
Dcera moje milá.

AGNES:

Agnes.

STAROSTA:

Agnes, jdi domů, zde nemáš co dělat.

AGNES:

Já jenom přišla jsem, že má sestra chtěla...

STAROSTA:

Už ani slovo! Přijdu za chvíli.

AGNES:

Tak tedy sbohem. Jsi velmi milý!

KRYSAŘ:

Velmi krásná dívka.

STAROSTA:

Kde já jsem to přestal?
Á.. u toho chlívka.
Takhle nás bůh ztrestal.

HLAS:

Bůh hvězdy, jako perličky,
po nebi rozsypal.
Na zemi naší maličký
pak lidem život dal.
Potom se jen smál.
Nebo spíš plakal.

Život je kámoš

JAKUB:

Á, starý kamarád, rybářů král.

ŠTĚPÁN:

Nemám teď náladu, abych se smál.
Mě podvedli zas a teď přišel čas,
abych si konečně postěžoval.

JAKUB:

Špatně je nahoře zaplakati.
Starosta nikdy sluchu nedá ti.

ŠTĚPÁN:

I on je z Ostrova!

JAKUB:

Doba je taková.
Musíš se s tím po svém srovnati.

Každej má místo svý na tý zemi.
I já jsem pošlapán, haněn všemi.
To osud zas dal někomu šach.
Na srdci jizvy a v kapse máš strach..

Život je kámoš a hajzl a šmejd,
tu slunce zasvítí tam začne lejt!
Děláš co umíš a stejné pak čumíš.
Tak zavři oči a nech to bejt!

Radost měj, že slunce zasvítilo.
Není tak zle, aby hůř nebylo.
Já, Jakub od brány do bitvy prohraný
vytáhnu zas i kdyby sněžilo.

OBA:

Život je kámoš a hajzl a šmejd,
tu slunce zasvítí tam začne lejt.
Děláš, co umíš a stejně pak čumíš.
Tak zavři voči nech to bejt.

ŠTĚPÁN:

Tak zavřu oči a nechám to bejt.

Zatím..

Zhnusení

STAROSTA:

Jen se podívej kolem, krysaři,
co je tu všude krys. Jak se jim daří!
Je jich tu víc a víc, jenom se páří.

KRYSAŘ:

Ten pohled znám,
zkušenost mám.

STAROSTA:

Bodejť ne ! My tady nejsme lháři.

KRYSAŘ:

To netvrdím, i když svý vím.

STAROSTA:

Při pohledu na ten hnůj krev se mi vaří.

KRYSAŘ:

Jen si dejte pozor až na flétnu začnu hrát,
nikomu bych neradil pozorně naslouchat.

STAROSTA:

Ani noha v ulicích nebude se zdržovat,
lidé budou zamčení doma a spát.
Je-li to v tvé moci, znič krysy v noci.

KRYSAŘ:

Klidně kdykoli, mě to nebolí.

STAROSTA:

Tím bys mi mohl velice pomoci.
Zařídím všechno dle tvého přání,
jak vyhnat krysy, to já nemám zdání.
Zítra je vše jak chceš - bez odmlouvání.

KRYSAŘ:

Chci slovo dát, že lid bude spát.

STAROSTA:

Každého, kdo vyjde, nechám potrestat.

KRYSAŘ:

Musí pochopit, že pak nebudou žít.
Že píšťala zabíjí, měl bys jim vysvětlit.

STAROSTA:

Nestarej se Krysaři, vše zařídím,
už nic říkat nemusíš, už všechno vím.
Mluvme radši o tvé gáži, o tvých zlatých penězích.
Kolik by jsi chtěl dostat dle představ tvých?

Tisíc ti nabízím. Buď spokojený s tím.

KRYSAŘ:

Spokojený jsem s vaším obnosem.
Snad slovo dodržíš.

STAROSTA

Nejsem lhář, to už víš!
Pojď!

Nenávistná

ŠŤEPÁNOVKA:

Tak si přiveď svého fízla.
Nebojím se prevíte!
Jen za pravdu bych to slízla.
Tu neradi slyšíte.
Vrána k vráně patří
a vy jste všichni bratři
sehraný.

Tak to je a tak to bylo
komu by se nelíbilo
prachy mít, pak máš klid.

Tady u nás dej si majzla,
všude kolem krysy jsou.
Klidně přiveď toho hajzla,
ať vás voba sežerou.

Co je dobrý, co zlý
i ta blbá krysa ví.
Pozná to!

A ten, kdo si koleduje,
proti proudu klidně pluje,
zaplatí! A vy jste bohatí.

Radši vodtáhněte z města,
nejste ze stejnýho těsta.
Našinec vám jenom překáží.

Vy, kdo toho tolik víte,
snad se jinde usadíte.
Vaše pýcha nás už zaráží!
Pravda je pichlavá a bolí!

Z lidí dělat jenom cvoky,
abyste líp mohli žít.
A půjčovat na úroky!
Pak jít domek zabavit.

Nikdo vás nepozval!
Tak táhněte o dům dál!
Někam pryč!

Jen odpadky tady hnijou,
na nich krysy v klidu žijou.
Dál!

OBČAN:

Já bych vás hnal!

ŠTĚPÁNOVKA:

Jestli to tak má jít dál,
asi něco stane se.
Ten, kdo jak první se smál,
poslední to odnese.
Jděte někam jinam žít,
budete mít od nás klid.
Nemám strach!

Poslední to byla slova,
nehodlám to říkat znova.
S Pánem Bohem!

VŠICHNI:

Radši odtáhněte z města,
nejste ze stejnýho těsta.
Našinec vám jenom překáží.

Vy, kdo toho tolik víte,
hned se jinde usadíte.
Vaše drzost už nás zaráží!
Pravda je pichlavá a bolí!

STĚPÁNOVKA:

Jen dělej, že neslyšíš,
přijde doba jinačí.
Přijde den, a ty to víš,
kdy omluva nestačí.

Jen se nám klidně směj!
Pak se na pozoru měj.
Propříště.

VŠICHNI:

Všichni o tom tajně sníme,
že nad váma zvítězíme.
Možná. Jednou!

Zítra

STAŘEC:

Zítra si pohlédnou do očí
ti dva. A jiskra žhavá přeskočí.
Jiskřička, co oheň zapálí,
zlá noc ponese píseň do dáli.

Píseň o lásce, krvi a boji.
Takhle to chodí, co svět světem stojí.
Každý jen civí, pak strašně se diví.
Vy zatím to první, přátelé moji.

Zítra se změní stín v člověka a
všechny čeká cesta daleká.
Tuhle zvěst nikdo z nich netuší.
Smích a štěstí zatím přehluší.

Tu píseň o lásce, krvi a boji.
Takhle to chodí, co svět světem stojí.
Každý jen civí, pak strašně se diví.
Vy zatím to první...

Temný stín

AGNES:

Temný stín tam v rohu stál.
Hmm, sestra má se vdává.
každý se ho trochu bál.
každý si pozor dává.

Z jeho očí cítím chlad,
tenhle stín mohla bych milovat.

On se smrtí je kamarád.
To napsáno má v tváři.
Nikdo ho tu nemá rád,
že prý štěstí maří.

Ani já nemůžu uvěřit,
že právě s ním chci žít.
Srdce mý hoří jasným plamenem,
ty, kdo jsi bez viny, hoď kamenem
po dívce, co ďábla miluje.

Zkouším se marně s city prát,
asi zasáhl mě černý šíp.
To je ten, kdo se mi do snu vkrad,
chci utéct s ním, snad mi bude líp.

Proč mě Bůh touhle láskou, potrestal.
Tak jak dřív radši bych žila dál.
Asi to takhle musí být.

Hádka sester

RÓZI:

Agnes, vzbuď se, otevři oči!
Není to Ostrovan, je horší než lid.
Každou chvíli sem otec vkročí,
to pak by nenašel do smrti klid.

AGNES:

Nemůžu přece poručit citu.
Tys neviděla ten temný zrak.

RÓZI:

Nesmíš propadnout černému mýtu!

AGNES:

Můj cit se nevzbudil přece jen tak?

RÓZI:

Agnes, Agnes, kam jsi oči dala,
komu jsi to duši zaprodala!
Černá, černá je řeka osudu.
Nedělej našemu rodu ostudu!

Hezký, hezký jsou i jiný muži.
Místo jedu přinesou ti růži.
Kolik, kolik jich jen tvou ruku chtělo.
Vraždili by pro tebe, jen kdyby se to smělo.

AGNES:

Kašlu na všechny, kdo pod oknem stoji.
Jako psi se trapně o kost rvou.
Chci jen toho, kterého se bojí.
Jen on získal přízeň mou.

RÓZI:

Ten muž za odměnu smrt do města nosí.
Nic o něm nikdo neví, má šat žebráka.
Pusť ho z hlavy, tvá sestra tě prosí!
Ty nejsi žena lecjaká.

Agnes!

AGNES:

Rózi! Jestli mě máš ráda.
Nech můj osud jenom v rukou mých.

RÓZI:

Vina, vina i na mou hlavu padá,
že já ráda splním to, co máš na očích.

OBĚ:

Sestry, sestry vždy při sobě stojí.
Umřít může jedna pro druhou,
stejná, stejná, stejná krev nás pojí.

AGNES:

Já mam ráda sestru svou.

RÓZI:

A já zas tu svou.

Krysařova zpověď

KRYSAŘ:

Nevím, proč jsem poslední noc nemohl spát,
přece není tu nic, čeho měl bych se bát,
jdu zas krysy, jak obvykle, na smrt hnát.
Co je to za mrak, co se mi do mysli vkrad,

vím co je umírat. Znám všechnu bolest tady toho
světa.
Mně neublíží nenávist, už vůbec ne zlá věta.
Když cit se zvolna probouzí, to s Krysařem je
veta.
Musím odejít, hned jak dozní píseň staletá.

Radši ať pojdu, ať smrt mě skolí,
láska nepatří do srdce krysaře.
Co po mně chceš, Osude! Vždyť to bolí.
Proč podíval jsem se dnes týhle ženě do tváře!

Na obzoru vidím matně,
rudou skvrnu, je jako krev,
k tomu slyším, a to je špatně,
lidí řev.

Jak voda dav se valí,
teď už jej nezastaví nejpevnější val.
Ta síla trhá skály.
A Bůh se na to ani radši nedíval.

Vidím, jak domy hoří,
jak někdo bez důvodu krev tu prolévá,
jak hodnoty se boří,
z tý hrůzný představy mne horko polévá.

Musím zůstat tím, kým jsem byl,
jako prázdnej pokoj v opuštěnym domě.
Díky za to, že jsem pochopil,
že láska není pro mě.

Osude, jak jsem ti teď za výstrahu vděčný,
ještě dneska tohle město opustím.
Pro tenhle kraj jsem velmi nebezpečný.
Díky za to, že to vím.

Agnes a Krysař

AGNES:

Stůj, ty, co jen skrýváš tvář,
tvůj hlas tě prozradí.
Ty zajal's mou duši
a srdce mi buší,
když stojíš v pozadí.

Nejsi z tamtěch zástupů
mužů spadlých z nebe,
co vždycky mě chtěli
a jen nevěděli,
že čekám na tebe.

KRYSAŘ:

Ty víš sama proč odcházím,
proč skrývám svoji tvář.
Jsem totiž nic.
Ne. Jsem možná víc než nic!
Jsem Krysař.

Jdi domů a zapomeň
a někdy se šťastně vdej.
Moc divnej je svět,
tak jdi pryč a hned.
Na mě nečekej!

AGNES:

I kdybys šel do pekla,
já půjdu za tebou.

KRYSAŘ:

Ty nevíš, co říkáš!

AGNES:

Proč se mne zříkáš!?
Vždyť dávám ti duši svou.

KRYSAŘ:

Má náruč zabijí.

AGNES:

Smrt je má -

KRYSAŘ:

Vášeň opíjí.

AGNES:

- ztracená -

KRYSAŘ:

Toho jsem se bál!

AGNES:

- příbuzná.

KRYSAŘ:

A tak se proklínám, že jsem tu zůstával!

KRYSAŘ:

Když jsem tě uviděl!

AGNES:

Klín můj si vem!

KRYSAŘ:

Zmizet jsem hned měl.

AGNES:

Kdy odejdem?

KRYSAŘ:

Až skončím práci svou.

AGNES:

Áááá...

KRYSAŘ:

Připrav se na cestu trnitou, dalekou!

OBA:

Až bouře nás zasnoubí,
budem oba prokletí.
Za svědka blesk,
už nepoznáš stesk,
ve věčným objetí.

KRYSAŘ:

Až skončím svoje dílo, buď připravená.

AGNES:

Přijdeš pro mne?

KRYSAŘ:

Přijdu pro tebe.

Opilecká

ŠTĚPÁN:

Dneska to je zvláštní den, to se všichni vožerem,
čistý budou ulice.

DAV-MUŽI:

Nalejem si palice.

ŠTĚPÁN:

Každej by měl v noci spát.

DAV-MUŽI:

Musíme si zachlastat.
Špatně se nám totiž spí,
když nejsme nalitý!

DAV-ŽENY:

Kdo pak hadry posbírá?
A kdo potom vytírá?
Kdo má snášet ožraly,
co nás ve všem nechali?

DAV-MUŽI:

Óóóó, nechte si svý řeči,
vy jste vždycky v křeči,
když chlap se dobře má.
Óóóó, běžte radši k dětem
a my se tu nametem,
pak příjdem za váma.

DAV-ŽENY:
Co si vlastně myslíte.

DAV-MUŽI:

To vy těžko tušíte.

DAV-ŽENY:

Proč se ženský vdávají?

DAV-MUŽI:

Zázraky se stávají!

ŽENA 1:

Mažte domů, chasníci!

ŠTĚPÁN:

Až dopiju sklenici.

ŠTĚPÁNOVKA:

Hele, tys ňák povyrost!

DAV-MUŽI:
Do rána je času dost.

DAV-ŽENY:

Když se vodsuď nehnete,
zejtra hlady pojdete.
My vyrazíme na stohy,
nasadit vám parohy!<

DAV-MUŽI:

Óóóó, nechte si svý řeči,
vy jste vždycky v křeči,
když chlap se dobře má.
Óóóó, běžte radši k dětem
a my se tu nametem,
pak příjdem za váma.

DAV-ŽENY:

Óóóó, dost bylo žertů,
táhněte k čertu!
Bando kořalů!
Óóóó, trpělivost došla.

MUŽ PODPANTOFELNÍK:

Teďka támhle prošla...

Požehnání

STAROSTA:

Za chvíli, Krysaři, můžeš začít s prací.
Teď se muži poslední všichni domů vrací.

Hodiny až odbijou půlnoc, město bude sladce
spát.
A ty můžeš nikým nerušen začít v klidu pracovat.

Ulice prázdné, lidé spí, všechno je tak, jak sis
přál.
Až to skončíš, budem klidní, ty můžeš jít zase
dál.
Sejdem se spolu pak na radnici, tohle město
ještě snad bude spící.

Tam dostaneš svou odměnu, částku dříve
smluvenou.
To je všechno, co jsem ti chtěl. Naviděnou!

KRYSAŘ:

Počkej, starosto! Naposled se ptám a jen pro vaše
bezpečí.
Neměl bys radši poslat někoho, ať se znova
přesvědčí.
Jestli jsou bez lidí ulice i kouty, jestli jsou zavřený
hospody.
Netvrdím, že nevíš, co se tady děje, jen pamatuj
na dílo náhody.

STAROSTA:

Za koho mne máš, to si dovoluješ dost,
jasně řekl jsem ti, že je všechno jak má být.
Moje slovo platí, to už musíš vědět
doufám, že mne nechceš urazit.

KRYSAŘ:

Dobrá, tedy přeju vám, abyste hezky spal.
Nezapomínejte však, že jsem vás varoval.

STAROSTA:

Jistě, jistě, Krysaři, odpovědnost přebírám,
když se něco stane, pokutu si dám.
Hahaha.

Udeří-li bouře

STAŘEC:

To je město, nad kterým jsem dávno zlomil hůl.
Jako kámen, co se řítí do hlubiny.
Vášeň, děvka špinavá, sype do očí všem sůl,
pak utopí v moři slzí všechny viny.

Zahradník, ten nejvyšší, trávu poseká,
proto, aby další trávník rostl znova.
Á, už slyším píseň přichází z daleka.
Její obsah děsí, i když nemá slova.

Udeří-li bouře, nezná slitování.
Vinu nevinu v hmoždíři rozdrtí.
Konec je všem marným touhám po poznání,
vesmírná tlama je vždy při chuti.

Za záclonu oken noci nikdo nevidí,
oči hvězd se vysmívají lidským láskám.
Štěstí bydlí většinou daleko od lidí
a děti se posmívají vašim vráskám.

Nad starostí dospělých hlavou zavrtí,
netuší, že osud přede svoje cesty.
Nepřemýšlí nikdy o životě o smrti,
bez starostí prožívají první křesty.

Udeří-li bouře, nezná slitování.
Vinu nevinu v hmoždíři rozdrtí.
Konec je všem marným touhám po poznání.
Vesmírná tlama je vždy při chuti.

Udeří-li bouře, nezná slitování.
Vinu nevinu v hmoždíři rozdrtí.
Konec je všem marným touhám po poznání.
Vesmírná tlama je vždy při chuti.

Nánánáná....

Zabití krys

KRYSAŘ:

Otevři se bráno hvězd a přijmi můj dar zpátky
do své náruče.
Tak činím z vůle moci, jež mi byla propůjčena.

Lakomá

HOSTINSKÝ:

To by teda hrálo, jen tak brát.
Sám mám totiž málo. Nízkej plat!
Dlouhodobě střádám, chci mít víc.
Hladem chudák strádám ponejvíc.

Radši budu nemocnej, než abych byl chudej.
Každej přece dobře ví, že život je tvrdej.
Nikomu nic nedlužím, nikomu nic nedám!
Z těch, co smrděj chudobou, žaludek se zvedá.

Jak je krásný bejt lakomej! Ha ha ha!

Skoro by se zdálo, že jsem zlej.
Spíš jak se to stalo - to se ptej!
Zkušenosti špatný k něčemu mi jsou.
Obchodníky zdatný k cíli dovedou.

Radši budu nemocnej, než abych byl chudej.
Každej přece dobře ví, že život je tvrdej.
Nikomu nic nedlužím, nikomu nic nedám!
Z těch, co smrděj chudobou, žaludek se zvedá.

Krysař 2.CD

Sestry

AGNES:

On se pro mne vrátí!

RÓZI:

Vrátí a z toho má náš otec strach.
Pár tichých slov ho každou noc probudí.
Ten, jemuž ulpěla krev na rukách,
řekl “Jdu, ale vrátím se !" Ta věta zastudí.
Tiše, jak modlitba do snu se vtírá,
nenechá člověka z obavy spát.

AGNES:

Žiju jen proto, že moje je víra.
On vrátí se!

RÓZI:

Vrátí. Ten muž má tě rád.

AGNES:

Rukou ledovou stiskl mne a cosi ztratil.
Oči mu plály, to oheň byl v nich.
Ať všechny zabije, kéž by se vrátil.

RÓZI:

Agnes, tak nemluv, vždyť je to hřích!

Krysař odešel, pomsta z očí plá.
Píseň zlověstná.

AGNES:

Píseň milostná.

RÓZI:

Láska naruby.

AGNES:

Brzo přijde čas.
On se objeví.

RÓZI:

A pak zhubí nás!

AGNES:

Kdo by divil se, kdyby na dno sáh!

RÓZI:

Všechny zabije!

AGNES:

Krysař není vrah!

RÓZI:

Co je na konci? Agnes já mám strach!

AGNES:

Zítřek je ve hvězdách.
Cítím, jak někdo teď do města vchází.
Jeho krok odněkud tak dobře znám.
Však temná skvrna ten obrázek kazí.
Poznávám hlas, jemuž neodolám.

RÓZI:

Sestřičko moje, co s tebou se stalo?
Tvou duši, jak ďábel, Krysař nám vzal.
pán Bůh ho zatrať, to by tak hrálo.
aby tě zlou mocí očaroval!

Dechovka

ŠTĚPÁN:

Myslím si, že Krysař ji má moc rád.

ŠTĚPÁNOVKA:

Ti dva se raději neměli znát.

ŠTĚPÁN:

Neměl pryč vodcházet, bude mi scházet.
Měl jsem ho tak ňák rád.

ŠTĚPÁNOVKA:

To se zase vytáhli.

ŠTĚPÁN:

Ostrovani milí!

STĚPÁNOVKA:

I Krysaře natáhli!

ŠTĚPÁN:

To dělaj každou chvíli.

STĚPÁNOVKA:

Myslím, že to přehnali a ďábla vyvolali. Na jeho duši sáhli.

ŠTĚPÁN:

My ponesem riziko!

STĚPÁNOVKA:

S nima jako vždycky.

ŠTĚPÁN:

Nám hodí to na triko!

ŠTĚPÁNOVKA:

To je nelogický.
Vždyť za to nemůžem!

ŠTĚPÁN:

Flétna ublíží všem.

OBA:

Snad to zas ve zdraví přežijem!
Ale rány se nikdy lidem nevyhejbaj.
Náhody národy klidně vylidní.

OBA:

Nejvíc platí ten, kdo hrb shejbá!
Než se voda zas uklidní!

ŠTĚPÁN:

Kéž by se tak Krysař někde chtěl ztratit!

ŠTĚPÁNOVKA:

Něco mi říká, že spíš chce se vrátit!

ŠTĚPÁN:

Zkáza je blízká, už slyším jak píská.

OBA:

Životy chce naše zhatit.

ŠTĚPÁN:

Ježišmarja!!!

STĚPÁNOVKA:

Vždyť je to vlastně tak jedno, co bude.
Tetička zubatá chytí tě všude.

ŠTĚPÁN:

Já nechci teď odejit!
Na onen svět ...

STĚPÁNOVKA a SBOR:

Tam je klid.
Stejně jen prach z tebe zbude.
Rány se nikdy lidem nevyhejbaj.
Náhody národy klidně vylidní.
Nejvíc platí ten, kdo hrb shejbá.
Než se voda zas uklidní.

KRYSAŘ:

Buď zdráv, Štěpáne, a i tebe zdravím, ženo
rybářova.

Proč bych se měl takhle mstít,
rybáři, co vyhýbá se hřích.
Vrátil jsem se jenom rozloučit.
A jen strach vám vidím na očích.

Asi jsem přece jenom nějaká stvůra,
každý ustrnul, když ve dveřích jsem stál.
A když ze sna budí moje noční můra,
snad abych radši nešel (táhnul) dál.

Vypravěčská

STAŘEC:

Přišel k vám zase vypravěč,
co hloupě naznačuje, jak náš příběh povine se
dál,
na nic neříkající melodii,
doprovázím po pohádce ! Trochu jsem vám lhal.

Hádanku, kdopak asi jsem,
zkuste uhodnout, než můj obrys získá jasný tvar.
Pro vás jsem asi cynický,
Nápověda - jako země sama já jsem stár.

To je Dobrozlák a to zas Zlodobrák.
Potěšení ze setkání na naší je straně.
Každý je zná, i když je nevidí.
Jsou to děti a když zlobí, nezlobte se na ně.

Právě teď spouští zloby stavidla.
Vyvoláváme spolu strašidla.
Hádejte teď kam asi jdem -
dva Dobrozláci s Osudem!

Sen

ŠTĚPÁN:

Zdál se mi sen, jenž ukrad mi spaní,
že za vstřícnost platíme vysokou daní,
a ve vlastním městě jsme my jako cizí,
s vírou jsem doufal, že s ránem sny mizí.

I vyšel jsem do ulic prodávat ryby
a doma jsem zjistil, že peníze chybí,
To okrad mě zas jeden o moji hrdost.
Kde není pomoci, nastoupí tvrdost!

PEKAŘ:

Štěpáne!! Vím, na co asi narážíš,
myslím však, že není tak
zle.

ŠTĚPÁN:

Zrovna ty mě zarážíš.

PEKAŘ:

Mluvíš jak darebák!

ŠTĚPÁN:

Hle!!
Kdosi na odvetu
hodil kámen - já bych řek,
možná, že se pletu,
že měl pekař vztek!

Jejich krev, bratři, je jiná než moje.
Tolik jim patří, jsou drzí - Tak co je?!
Jak je to možný, vždyť není jich víc.

VŠICHNI
Stačí jen mžik a už nemají nic!

ŠTĚPÁN:

No! Přesně tohle je ten správný lék,
jak vím, jsme stejná krev, a já bych řek,
že vy jste ti nejlepší, jste totiž naši!
Dáme se do díla, pomozte braši!!!

VŠICHNI:

Najdeme meče, co předkové kovali, pro nás tu
zůstaly!

ŠTĚPÁN:

Jak symbol práva!

VŠICHNI:

Národu sláva!

ŠTĚPÁN:

Nestůjte v kleče, nebo vás povalí, kam jsme se
schovali !?
Před vlastní duší...

VŠICHNI:

(zařvou)
A srdce buší!!!

ŠTĚPÁN:

Teď běžte domů, emoce stranou.
Pro vaše děti, pro zem milovanou
zítra se sejdem všichni zas tady,
bez těch, kdo nepatří do naší řady.

Plán vraždy

HOSTINSKÝ:

Aj jaj jaj ajajaj, tak tu máme pohromu.

STAROSTA:

Čerta na zeď nemaluj!

HOSTINSKÝ:

Aj jaj jaj ajajaj, Krysař vlezl do domu.

STAROSTA:

Tak už sakra chvíli stůj!
Poslouchej, co dělat se dá.
Jedno mě chladným nenechá,
že Krysař vrátil se zpátky.

RYCHTÁŘ:

Ční z toho pěkná neplecha.

HOSTINSKÝ:

Na jeho flétnu jsme krátký.

STAROSTA:

Ten muž se vlastně už sám odsoudil
tím, že do města pomstít se vrátil.
Líp, když Krysař zmizí...

RYCHTÁŘ:

Vždyť stejně tu byl cizí...

VŠICHNI:

Ten, kdo seje vítr bouři sklízí.
Do léčky by Krysař měl se vlákat,
ze které se živí nevrátí.

Nikdo za něj nemá proč tu plakat.
Nikdo za něj slovo neztratí.

HOSTINSKÝ:

Tělo se hodí do řeky, ať zmizí odsud navěky.

STAROSTA A RYCHTÁŘ:

Byl stejně sám jak v plotě kůl a my budem mít
čistý stůl!

HOSTINSKÝ:

Já vždycky tady chtěl jsem klid.

STAROSTA A RYCHTÁŘ:

Teď z vyšší moci máš ho mít!

HOSTINSKÝ:

Jsi starosta, ten jak být. Mně radost činní tady
žít!

STAROSTA A RYCHTÁŘ:

Zítra najdeš Krysaře, že mu chcem dluh vrátit.

HOSTINSKÝ:

Doufám, že mu nebudem ty peníze platit!

STAROSTA A RYCHTÁŘ
Zítra k tobě přijdou dva, co nás obav zbaví.

HOSTINSKÝ:

A já řeknu Krysaři, ať se tady staví.
Smrt teď slouží pro dobrou věc!

HOSTINSKÝ A STAROSTA:

Smrt teď slouží pro dobrou věc!

VŠICHNI:

Smrt teď slouží pro dobrou věc!

Krysař a Osud

KRYSAŘ:

Kam se řítí
tahle situace?
Kdo ji chytí?
Legrace bez legrace.
Kvůli mně se
země třese.
Já si neurčil
vlastně cíl.

OSUD:

On se diví,
snad měl lidi rád...
Zešediví,
jestli se tak bude ptát.
Kvůli MNĚ! se
země třese.
Já jsem jeho díl
předurčil!

KRYSAŘ:

Do propasti
stáhnu všechny s sebou.

OSUD:

Kosti chrastí.
Pak ho ruce zazebou!

KRYSAŘ:

Lítost žádná,
pomsta chladná.
Žádá si svou zteč!

OSUD:

Moje řeč!

KRYSAŘ:

Pro jejich pýchu svrbí mne ruce!
Tak jako kámen já teď' mám srdce.
Lidi jsou zlý a život je v sázce
pro ty co, nepřejou, nepřejou lásce!
Možná neví, že jsem lidská bytost.
Škoda. Je pozdě. Už neznám lítost.
Pohnou se skály, bude to brzy...
Budu se smát, až potečou slzy!!!

OSUD:

On si brečí,
je to egoista.
Vždyť mi vděčí
za to, co jsem přichystal.
Díky žádné...
Srdce zrádné.
Vždyť, až bude klid,
můžeš jít.

SBOR:

Pro lidskou pýchu svrbí ho ruce.
Tak jako kámen ztvrdlo mu srdce.
Lidé jsou lidé a život je v sázce.
Nepřeje štěstí, nepřeje lásce.
A už se neví, kdo je lidská bytost.
Z určitých důvodů trápí nás lítost.
Pohnou se skály, bude to brzy.
Bude to k smíchu, až potečou slzy?
Bude to k smíchu, až potečou slzy?

Zvrácená touha

AGNES:

Touha má je zvrácená,
kdo utiší její hlad!
Vrať se lásko ztracená,
ať ti můžu všechno dát!

Proč mi bůh dal moje zvláštní představy?
Jenom snít už mě dál nebaví.
Kdy už přijde Krysař zase zpátky sem?
Kdy už spolu daleko utečem?

Vždyť já čekám na probuzení.

Budem spolu věčně žít
vírem tanců šílených!
Jen ty mi smíš ublížit!
Tvoje láska není hřích.

Tak se vrať pro svou Agnes ubohou!
Dokud ještě vůbec stojím na nohou.
Netrap tu, který dal jsi svůj slib!
Nebo zemřu a třeba mi bude líp!!!
Co když se zítra už nevzbudím?

Cítím, že je blízko.
Přece se nedopustím takovéhle zrady.
Smrt ať si lítá nízko,
nikdy se neotočím ke Krysaři zády.

Kdo temnoty se bojí,
tak třeba do ráje se nikdy nepodívá...
Ať to co chce stojí,
já budu čekat, dokud ještě budu živá.

Určitě je tady,
slyším svýho srdce hlas.
A mne odvede si odtud,
až přijde správný čas.

Sbohem

STĚPÁNOVKA:

Sbohem, můj příteli.
Dnes jsme se viděli
snad ne naposled.
Já věřím, že roztaje led.
Nikdo tu nenávist nechtěl.

Já sice měla vztek...
Kam dojdem, kdo by řek!!
Procitnutí mysl nutí
k rozhodnutí.
Cesta už nevede zpátky!

Snadno se pro pravdu u vína plane,
a když pak opravdu něco se stane,
zavíraj' ústa i největší rváči.
Jiní pak utopí svý oči v pláči.

Jak svůj strach odstranit?
Odvahu kde mám vzít?
Kdo se má rád,
mučedníkem nechce se stát!
Řeka už protrhla hráze!!!

Vrazi

VRAH 1:

Ty ho podržíš a já ho bodnu sem!

VRAH 2:

Spíš ho bodni víckrát, než voba utečem.

VRAH 1:

když je to pro dobrou věc, tak mi krev nevadí.

VRAH 2:

Radši si nezapomeň nabrousit nářadí.

VRAZI:

Protože jsme to my, krysař je už mrtvej muž.
Na všechny zádrhely lékem je dobrej nůž.

Pořádně ať krev tu stříká,
situace o to říká.
Je to naše přirozenost dávná.
Dyť se vraždí po staletí:
starý, mladý, ženský, děti.
Je to teda cesta správná!

VRAH 1:

Vražda není vraždou. V zájmu vyšší moci
jde jen vo urovnání.

VRAH 2:

Hlavně ať je to v noci!

VRAZI:

My nejsme ti, kdo soudí, my jenom konáme!
Tak vlastně zodpovědnost žádnou nemáme!

Pořádně ať krev tu stříká, situace o to říká.
Je to naše přirozenost dávná.
Dyť se vraždí po staletí:
starý, mladý, ženský, děti.
Je to teda cesta správná!

VRAH 1:

Musíte odpustit mu. Je trochu saďourek.
Vyžívá se v tom strašně. Má radost -

VRAH 2:

- to bych řek.
Každej jsme přece ňákej.

VRAH 1:

(ironicky)
To má bejt legrace!

VRAZI:

Teď už nás nezdržujte, musíme do práce.
Dneska si zatancuje pár lidí radostí.
Dyť naše dobrá práce zbaví je starostí.

VRAZI:

Pořádně ať krev tu stříká, situace o to říká.
Je to naše přirozenost dávná.
Dyť se vraždí po staletí:
starý, mladý, ženský, děti.
Je to teda cesta správná.

Vřed

DAV:

Hej, hej, hej ...

ŠTĚPÁN:

Co ví každý z vás?

DAV:

Že dnes přišel ten správný čas!!!

ŠTĚPÁN:

Komu patří zem?

DAV:

Tobě, mně...no prostě nám všem!

Vzpřim se v páteři,
dnes hrom udeří.
Někdo to asi dnes vypije.
to, co přijít muselo, tady je!

Je to ale div,
že jsme tady nestáli dřív.
V nás je plamen,
sevři kámen.
Kdo se teď otočí,
pěkně se namočí.
Teď se trestá,
půjdou z města.
Výstrahou bude všem,
že je dnes vyženem.

Vyřízneme vřed!
Pořádek tu zavládne hned.

ŠTĚPÁN:

Nezastav ránu, až poteče krev.
Dojde-li k boji, tak bij se jak lev.
Nesmíš se ulejvat,

DAV:

nesmíš se bát.
Při sobě musíme navždycky stát!

ŠTĚPÁN:

Možná i my dneska přinesem oběti.

DAV:

Nevadí! Víme, co děláme, pro děti.

ŠTĚPÁN:

Zbude jen prach....

DAV:

My nemáme strach
uvolnit z duší to letitý napětí.

Vzpřim se v páteři!
Dnes hrom udeří.
Někdo to asi dnes vypije.
To co přijít muselo,tady je.
Je to ale div,
že jsme tady nestáli dřív!
V nás je plamen,
sevři kámen.
Kdo se teď otočí,
pěkně se namočí.
Teď se trestá,
půjdou z města.
Výstrahou bude všem,
že je dnes vyženem.

Vyřízneme vřed.
Pořádek tu zavládne hned.

HEJ!!!

Právo je síla

DAV:
Právo je síla a jdou k tomu střepy.
K prosbám být hluší a na gesta slepí.
Sluší se držet krok se řekou davu.
Kdopak si zachrání po bitvě hlavu!

Na všechno pozdě je, když hráz se prolomí.
Slabý je ten, komu nohy se podlomí.
Když dupot přebije zoufalý výkřiky,
poslouchej raději tón naší muziky!

Že ti slouží zdraví, HEJ, HEJ
nekonečně plete. HEJ, HEJ
Chyt'se plavče trávy, HEJ, HEJ
než tě voda smete. HEJ, HEJ

Hajný si pomyslel, že je les v pořádku.
Tak do něj nechodil, spravoval zahrádku.
Tvářil se, že ho nic v tom lese nepálí.
Vlci les ovládli, hajnýho sežrali.

S ledovým pohledem, s červenou krůpějí
spálíme naději.
Vztek, to je touha,
noc bude dlouhá!

Sami se podvedem, stíny tak svádějí.
Rána jsou zloději!
Čas ještě zbývá,
to se to zpívá!

Ve správné chvíli pak jedová slina
určí čas poptat se, čí pak je vina.
Morová rána se v soumraku skrývá,
mnohý se může ptát, kolik mu zbývá.

S ledovým pohledem, s červenou krůpějí
spálíme naději.
Vztek, to je touha,
noc bude dlouhá.

Sami se podvedem, stíny tak svádějí.
Rána jsou zloději!
čas ještě zbývá,
to se to zpívá,
S ledovým pohledem, s červenou krůpějí
spálíme naději.
Vztek, to je touha,
noc bude dlouhá.

Sami se podvedem, stíny tak svádějí.
Rána jsou zloději.
Čas ještě zbývá,
to se to zpívá.

Melodie smrti

OSUD:

Melodie smrti znova vhodně zaznívá,
arogantně, posměšně se do hlav plíží.
Nenávist se chová zas jak holka bláznivá.
Ale zvěři v lesích nikdy neublíží.

Z dnešní noci úniku už asi není!
To se zase uzel pěkně zamotal.
Zeměkouli čeká ze tmy vykoupení.
Lidem dneska v šachách totiž padl král.

OSUD:

Á starosta. Ten už to má za sebou. I rychtář.
Zabili je hned, jak je v hostinci uviděli.
A teď? Táhnou na radnici. Asi se tam s nimi
potkáme.

OSUD:

Hrany zvoní v tuto chvíli ze všech rohů.
Jejich tón však nikoho tu neleká.
Prozradím jenom trochu. To, co mohu.
Rozzlobí se ten, co přišel zdaleka.

Rózi

RÓZI:

Je trochu zima a chce se mi spát
Ve snu kouzelným jdu cestou příjemnou.
Až dojdu na rozcestí, kampak mám se dát.
Třeba mi napoví měsíc nade mnou.

Ten měsíc není zlý, ač trochu se mračí.
Tam jinde přece to musí lepší být.
Naději mám a ta mi stačí.
Přeju si barevný, duhový klid.

Sestry, sestry vždy při sobě stojí,
umřít může jedna pro druhou.
Stejnou, stejnou, stejnou krev to stojí...

Nenávistná II

MUŽ X:

Teďka už tě nezachrání, ani voda svěcená.

MUŽ Y:

Ale podívejme na ni, jak je chudák zmlácená.

MUŽ X:

Pročpak asi brečí?
Vždyť je v naší péči.
Tak si řvi!

DAV:

Slzy už nic nevyřeší,
spíše nás to jenom těší! Jenom těší!
Zabte ji! Ať nemá naději!

MUŽ Y:

Tohle zvíře, co tu leží,
že prý byla krásná líc.

MUŽ X:

Že prý krásná? No to stěží!

MUŽ Y:

Ať jsi hezčí ještě víc!

DAV:

Jedna věc je jistá:
smrtka drápy chystá!
Už má hlad.
Přiložíme ruku k dílu.

MUŽ X:

Hleďte na tu chcíplou vílu, chcíplou vílu,
Jak má strach!

MUŽ Y:

Ble, ble, ble ble já jsem vrah!

DAV:

Oni nevodtáhli z města
tak se tady proto trestá.
Pryč s touhle pakáží!
Každý ví, že možnost měli,
zmizeli by, kdyby chtěli!
Jejich drzost opět zaráží,
pravda je pichlavá a bolí!

KRYSAŘ:

DOST!!!

Epilog

OSUD:

A je to.

KRYSAŘ:

Kdo jsi?

OSUD:

Osud přeci. Celé jsem ti to předurčil.
Svůj úkol jsi splnil dokonale.

KRYSAŘ:

Ale vždyť jsem všechny zabil.

OSUD:

No a? Kde není ani človíčka, nedějí se dobré věci-
-ale ani špatné. Zem si konečně uleví.
Co chceš ? Jsi Krysař. Naplnil jsi svůj osud.
A navíc - úplně všechny jsi nezabil.

KRYSAŘ:

Já vím. To jsi taky předurčil?

OSUD:

Zajímavá otázka...

KRYSAŘ:

Jsi zlý.

OSUD:

Nejsem, ani dobrý, ani zlý. Kdybys byl
mravenec,
řekl bys že jsem dobrý. Vy sobci. Všechno vidíte
jenom z úhlu vašeho pohledu. Zapomínáte, že
tu nejste sami.
Ale tebe se ta vlastně už netýká.

AGNES:

Co se stalo?

OSUD:

Nic maličká.

OSUD:

Jdi Krysaři. Odejdi s Agnes a buďte šťastní. Zítra
se probudíš
a zapomeneš. Ona už zapomněla.
"Dokončím své dílo a odejdu". Pamatuješ?
Tak to udělej. Teď hned.

Krysaři! Píšťalu!

OSUD:

(Dobrozlákům)
Běžte, Šup!

Když vztek, jak pára v kotli bez ventilu vře
a napíná se potají, přijde muž.
Má v mlze zahalenou tvář a tisíc jmen.
I Krysař mu říkají.

Citová investice

Králíček Azurit

Seriál skončil. desátá bije
S údery hodin klesá tvá šíje.
Zívat je levné. nejlevnější je
Pořád jen ve dvou být.
Zrcadla koupím v kutilském krámě.
Budem se množit, i když jen klamně -
říkám si, když tu vykoukne na mě
Králíček Azurit

V prádelním koši pěkně si hoví.
Nádherně modrý, hebký a nový.
Byt máme velký, jenomže kdoví
proč se k nám přišel skrýt.
Hned mi řek: "Jsem tu dík ruce trhu.
Vědecky počat, z dobrého vrhu.
Poslední výkřik vývoje druhů -
Králíček Azurit.

ty snad chceš dítě? Přemýšlej chvíli!
Na to jste ještě nanešetřili.
Já jsem však levný, odolný, čilý!
Vem si mě. Získáš klid".
Co na to říci? Je to tak jasné.
Údaje sedí. Výpočet pásne.
Přesvědčil všechny - proč tedy nás ne?
Králíček Azurit.

Osud nás vodí různými tanci.
Málokdy ovšem dá nám i šanci.
Ten, kdo ji pustí nebude v ranci.
V tom musí jasno být.
Šlo to ráz na ráz. byla to chvíle.
Srst sice modrá, maso však bílé.
Chutné a zdarma... Pištěl tak mile.
Králíček Azurit.

Citová investice

Tož, citová investice
do blondýny u silnice
je trochu nejistá záležitost.
Jo, ve křoví za náspy drah
je obtížné navázat vztah
má-li být pěkný a trvalý dost.

To hospoda tlusté mamá
je trvale za jatkama.
Jiným než nalitým nenalije.

Všem ztraceným za modrý dým
a sedm dní neholeným
zašel jsem nabídnout svý sympatie.

Ci každej z těch neznabohů,
i můj táta támhle v rohu?

Copak je potkalo? Kdo jen to ví?
Kdo ví to a nezapláče?
Já svou fotku od Mácháče
ukázal starýmu, dobrýmu magdónovi.

"Ach, magdóne, nejsi v tom sám.
Ta fotka je všecko, co mám.
Od světa jako by dělil mě jakýsi drát.
Snad společně najdeme lék..."
Von, radši však než by co řek,
s rozbitou lebkou zas do příkopy pad.

Tož, citová investice
do blondýny u silnice
může se skončit i zápalem plic.
Jo, ve křoví za náspy drah
je obtížné navázat vztah.
Jenomže furt je to lepší, než nic.

Pozdrav z fronty

Pozdrav z fronty

Je na nádhernej večer, tak začínám psát
a víno mi dodalo sil.
Bůh je mi svědkem,že měl jsem tě
rád - to tenkrát snad ještě byl.
Tvý dopisy všechny jsem tisíckrát čet,
v nich stálo, jak v tvým klínu spím.
Však s posledním volnem se roztříštil
svět v němž nikdy tě neopustím. 

Pak u vlaku ty - cizí žena! Promiň
mi, že jsem ti lhal.
Ještě teď slyším tě toužebně sténat ...
Tu tvoji fotku jsem roztrhal.

Už nepřijdu nikdy tou pěšinou k vám.
Víš, já jsem teď tady ty tam.
U díry v blátě se sám sebe ptám,
a sám si i odpovídám ...

... proč u vlaku jste stály na mě jste se
smály,
ty a moje máma, starší cizí dáma.
Dětskej pokoj? K smíchu ! Povečeřím
v tichu.
Rozhovory váznou, vždyť mám duši
prázdnou.
Vzpomínky jen bolí ať už na cokoli.
Ztracenej je klíč ... Už abych byl pryč!
Zpátky se chci vrátit, ne se tady ztratit.
Fronta zpátky láká, domov pro vojáka.

Když země je rozrytá polibky děl
a hvízdání protíná vzduch,
píše ti kacíř, co do pekla chtěl pro
mámení barevnejch stuh.

Pro tenhle okamžik nemůžu lhát a utíkat
jak malej kluk.
Ať jinej zabuší u vašich vrat - mě uhranul
polnice zvuk.

Když zatroubí nám k boji, tak to za to
stojí. Nenávist i láska - kolem země praská.
Plameny se mají, když si s náma hrají.
Pak nastane klid a my snad můžem jít
každej do svý díry bez boha a víry.
Z ušlápuejch branců zbyla banda kanců!
Tak se teda měj a něco si přej,
než se nebe zřítí a tím skončí žití.

A tak posílám ti pozdrav z fronty. Oheň
už přestává hřát. Víno je silný a teploučký
střílny, přijmou mě s láskou až odejdu spát.

Andělé

Uzoučká pěšinka uprostřed močálů,
ukryta v mlze, se plazila do noci.
Po ni šly postavy mlčky a pomalu.
Nikdo jim nemůže, nemůže pomoci.

Kráčeli cestou do temnot v hlubinách.
Ta kdysi zářila, jak brána do ráje.
Na ztichlou krajinu dopadal hvězdný
prach.
Tma všechno pohltí soucitu nemaje. 

Teď sídla v zemi mají, křída pelichají.
Jsou to padlí anděle a někdy dost pijou,
když po nocích dělaj, že na plno žijou.

Tak strašně chybí víra - na to se neumírá.
O lásce málo vědí - lásky se nenajedí.
Zoufalá apatie - to duše uvnitř hnije.
Nevědí, co je štěstí - dostaneš hajzle pěstí. 

Chodí často v džínách. Škodí ve skupinách.
Padlí andělé se špinavým peřím,
s naději vzhlížejí k zamčeným dveřím.
V nebi je málo chtěli. Šklebí se - zapomněli,
že sem z nebe spadli to protože kradli.
Šlohli asi kus nebeský krásy.

Doba je mladá, hvězda už padá.
Přišel čas přát si všechno ! Andělův život je
krátký.
Možná to někdy vyjde, a je třeba vezmou zpátky.

Stojí tu bez útěchy. Bojí se, mají blechy.
Opravdoví andělé se zamračenou tváří
pozorujou měsíc jak vytrvale září.

Uzoučká pěšinka uprostřed močálů,
ukryta v mlze, se plazila do noci.
Po ni jdou postavy mlčky a pomalu.
Nikdo jim nemůže, nemůže pomoci.

Sídla v zemi mají. Křída pelichají.
Padlí andělé se špinavým peřím,
s nadějí vzhlížely k zamčeným dveřím.
V nebi je málo chtěli. Šklebí se - zapomněli,
že na zem z nebe spadli to protože kradli.
Šlohli asi kus nebeský krásy.
Sídla v zemi mají ...

Muži s padáky (a dětským sborem)

Letadlo stoupá nad mraky,
v něm čtyři muži s padáky.
Tváře se černají barvivem,
kapsy jsou narvaný střelivem.V překrásný noci se vznášej tmou,
ale jen tři padáky se otevřou.
K zemi se řítí jeden z nich.
Skok poslední z posledních. 

Vešla smrtka dál bez pozvání
s kosou ve vaku.
Rána o zem změní k nepoznáni -
nevýhoda padáku. 

Není čas na slzy jde se dál.
Strážnej v budce usínal.
Ještě že tak ! Aspoň měl to hned.
Ledvinu rozpůlil bajonet. 

Když potom měsíc ozářil stín.
Vylezl ten střelec z ostružin.
Natáhnul, zamířil, vypálil.
A úplně přesně strefil cíl. 

Zase smrt se do jídelny vkrádá,
hladová velice.
Malá, drzá kulka ráda záda.
Nevýhoda měsíce. 

Ti dva, co zbyli, plíží se v před.
Z dálky je oslovil kulomet.
Hlasitě štěká jak zuřivej pes,
už nebude zítra, už bylo jen dnes. 

Letadlo stoupá nad mraky, v něm deset mužů s padáky.
Ale co bych vám o tom povídal,
každej ví dobře, jak to bude dál ! 

A tak smrtka dál kosou mává,
to se nemění.
Pořád bude mrška trochu hravá.
Nevýhoda válčení.

Jezdci v oblacích

Když se v noci zadíváš na nebe plný hvězd,
jestli chceš, tak je uvidíš.
Ti z nebeských cest,
budou tě chtít svést.

Jezdci v oblacích zvolna jedou dál.
Prazvláštní průvod rytířů.
Průsvitnej karneval,
zase se zázrak stal !

Pláště bílý se třepetaj nocí, jak vlajky když vlajou !
Hrdě se napíná sukno, ač budou z něj cáry.
A jejich přilbice ve svitu měsíce s leskem si hrajou.
Jedou do zmizelých krajů bez fanfáry.

Z různých snů se sjíždějí na pouť věčností.
Kopí vzhůru vztyčená
k nebeské milosti,
co od vin je oprostí.

Pláště bílý se třepetaj nocí, jak vlajky když vlajou !
Hrdě se napíná sukno, ač budou z něj cáry.
A jejich přilbice ve svitu měsíce s leskem si hrajou.
Jedou do zmizelých krajů bez fanfáry.

Možná to byl jenom sen, jen přetržená niť.
Zítra bude zase den,
ten den mi chce jezdce vzít,
a k smrti odsoudit.

1938

Nesmí spustit z očí silnici.
Prst na spouští, hlídá hranici.
Přesně tak, jak řekl velitel :
vyčkávat až přijde nepřítel.
Zbraně chladí v rukou víc než led,
potom přišel rozkaz nestřílet.

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Zlost a rozkousanej ret,
nahmatal krabičku cigaret.
Poprvé a na vždy už se vzdal.
Dneska na posledy rovně stál.

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Vypuštěn, jak fotbalovej míč,
odchází tak trapně z hranic pryč.
Pro slzy už skoro nevidí.
Habešanům marně závidí.
Nejde to skousnout, jen tak tiše stát,
bez náznaku obrany nechat se fackovat.

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Ze železa stal se potom sliz
a záletník tak dostal syfilis.
Hrdina se před zrcadlem lek,
včera na souseda něco řek ...

O marnosti

Noc byla krásná, chodník lesklý,
ulice po dešti vydechla páru.
Myšlenka jasná. Dlaně si tleskly !
Kus plotu do kleští ku slávy zmaru.

Tři vrazi ve tmě šli dál v cestě jim kdosi stál.
Zachovali však klid, stačilo vystřelit.
Na noční košilce hned vykvetl rudý květ.
Ten pohled nesnesu. Padala bez hlesu.

Kousíček za plotem smrt rve se s životem,
leží tam postava v trávě.
Kéž by se zázrak stal a bůh se smiloval
nad kytkou uvadlou právě.

Tři vrazi ve tmě šli dál a život vyprchal.
Tak už to dneska je, na cit se nehraje !

Rána tě budí, kdo to tam střílí ?
Kdepak máš dceru, snad nešla ven.
Podlaha studí , siréna kvílí,
kéž teď by bylo včera ! Kéž by to byl sen !

Tak teď už konečně víš, že za štěstí zaplatíš.
Neměls mít víc než ty tři chlapi prokletý,
co ukuli v hospodě plán, jak máš být vychován.
Za to že líp ses měl a kdekdo ti záviděl.

Pistoli v šupleti máš, dlouho jí schováváš.
Pečlivě v hadříku – má to svou logiku !

Sám proti proudu , vrhneš se záhy,
slzavou stezkou až na samý kraj.
Kráčíš k soudu, zatížit váhy,
pro dcerku hezkou jdeš vystřílet ráj.

Čerti

Zjevil se mi k večeru a doufal, že mu sežeru
vtip, že je ďábel sám a já jsem v řiti, až mně chytí.
Vida toho chcípáka ! Snad myslí, že mě naláká,
když roh mu trčí z hlavy a on tvrdí, že je pravý.

Přísahám, že jsem ďábel sám, tak nezdržuj !!
Půjdem spolu, do pekel dolu !

Říkal si Lucifer a tvrdil, že to není fér,
když s ním nechci jít. Na to se v pekle tvářej vztekle.
Tak ať mně teda přesvědčí, že nejde jenom vo řeči.
Že je to čert pravej, špinavej a trvdohlavej !

Sakra co chceš víc ještě k tomu říc ! Fakt jsem čert !
A jako důkaz mám z pekla průkaz !

Pak mi podal černou knížku a bylo mu do breku !
Na obalu vyryto velký zlatý kopyto.
Uvnitř fotka satanáše ve svátečním vobleku !
Bylo mi ho líto, vypadal jak úplnej blbbec.

Nešťastně tam v koutě stál a já ho vlastně litoval !
Po tváři mu proudem tekly slzy – no to brzy !
Podal jsem mu kapesník, čert jenom sklesle pípnul „dík“
možná, že byl z formy a já vymknul se mu z normy.

Zpátky sám asi jít zas mám. Do pekla, dolů.
Ale co řeknou, ty se tam vzteknou !
Znám je víš, to ty netušíš. Můj šéf je ras.
Ale snad to ňák pude ! Dobrý to bude !

Potom vzal to hopem, totiž proletěl mi stropem.
Tak jsem, ještě v šoku skrz tu díru cejtil síru.
Von fakt asi nekecal, sám Lucifer mi v bytě stál.
Vod tý doby stonám a jenom dobrý skutky konám.

Moravské pole

Často tady stává, unavené oči mhouří.
Statný starý muž. Je oděn ve svůj tmavý šat.
Na vrásčité tváři stopy dávno zašlých bouří.
Dnů a nocí, kterých nikdy nelze litovat.

Na tom svahu stojí odkud kdysi viděl v dálce,
dvě železné pěsti s řinčením se zatínat.
Dva veliké voje chystaly se právě k válce.
Ten den bude mnoho mužů dlouho proklínat.

Vlahá noc a jen měsíc bílý svítí na skály.
Jedni včera zvítězili, druzí plakali.
Krutou daň splatí české plémě, rány, hlad a mor.
Písně zlé až do naší země přijdou z Branibor.

Na Moravském poli půda horká ještě pálí,
zrada, jak to chodí, mrcha slaví zlatý čas.
Železná a zlatá legenda se v krvi válí.
Sám jako kůl v plotě padl král a padla hráz.

Starý muž se zvedá, do studené noci kráčí.
Pokaždé na tomhle místě srdce zabolí.
Spatřit zemřít krále, to na celý život stačí.
Vítr kvílí, žene chrabrost někam do polí.

Vlahá noc a jen měsíc bílý svítí na skály.
Jedni kdysi zvítězili, druzí plakali.
Krutou daň platí české plémě – rány, hlad a mor.
Písně zlé do naší země přišly z Branibor.

Milostná

To je štěstí, že mně nechytili.
Ještě svítíš ...
přes ostnatej drát musím přelejzat k bílý
zdi naší vily.
Zmlklý auto v něm dva bystrý chlapi,
v noci hlídaj. Až vystrčím hlavu střelí – budou v právu,
vím že tě to trápí.
Zkouším kuchyň, okno povolilo.
Hlavně tiše ! Jak zloděj se sem kradu. Je mi špatně
z hladu – to je vše, co mi zbylo.
Tak tě vidím zase po věčnosti.
Jak mi chybíš !
Kvér mě trochu studí, syn se často
budí. Vstávej přišli hosti !

Proudem do deky tvoje veliký slzy kanou.
Spěšný doteky dřív než vyžene mě ráno.

Ještě kluka musím taky vidět.
Potichoučku . Nevědomost zlatá – vědět, kde je táta, musel by se stydět.
Na nevinu nikdo neuvěří.
Jen ty a já. Pro velikou boudu dostal jsem se k soudu, a přistřihli mi peří.
Přistřihli mi moje zlatý pera.
Tmavou celou. Špinavou a malou pro klientelu stálou. Dobrou tak
pro gangstera.

Ještě teď se tomu musím smát. Zdrhnout se totiž dá vodevšad.
Jako třešničku červenou na dortu oklameš hluchou a slepou eskortu.
Nevinnej spěchám rovnou za váma, vždyť to víš ještě jsem nikdy
nezklamal.
Chtěl jsem vás vidět a políbit ještě dnes, jinak bych to přes srdce
nepřenes.

Pusu dám ti sladkou na tvoji tvář hladkou,
pak se po mně zavře voda na nějakej čas.
Snad je bůh snad není, snad se všechno změní.
A já budu, jako kdysi, objímat jen vás.

Militia Christi

Za hradbou Akkonu jeden svět chvatně zmírá – poslední z posledních !
K božímu zákonu teď oči neupírá, dávno je vládcem hřích.
Jen ostří v krvi zbrocené po padlých půlměsících, volá tu po právu.
Militia christi – templářům zvoní zvon.
Militia christi – poslední pohled na Akkon
Militia christi -
meč a kříž tělo jedno jest.
Militia christi -
Amen.

Hle stará jejich zem ! Chladná a rozbouřená nikoho nevítá.
Vítr se směje všem, jak roztoužená žena na kříži přibitá !
Pýcha křižáka, stejná jak pýcha krále, čeří hladinu.
Krkavce přiláká. tento totiž dokonale cítí mršinu.

Militia christi – rudý kříž ožije.
Militia christi -

kde je útulná Francie ?
Militia christi-
sám král jim závidí.
Militia christi -
Amen.

K Petrově stolici nářek nedoléhá.
Hluchý je Spasitel.
Plamínek na svíci jak pominutý běhá
z Otce je nepřítel.
Zástupy kacířů měšťané pozorují.
Přišel i vyšší stav.
Trosky jsou z rytířů. Některé kamenují,
když se pak přidal dav.

Militia christi – na konci cesty mříž.
Militia christi -
poslední pohled na Paříž.
Militia christi -
hranice hořely.
Militia christi -
Amen.

Gang

Svití se na dlažbě !!!
Rozbitý štěstí v krvi leží.
Zářezy na pažbě dělej.
Vždyť čas tak strašně rychle běží.

Dřív hezká číšnice,
líčí si pudrem zpuchlé tváře.
Za krkem opice sedí.
Hraje si s kusem svatozáře.

Parket teď zeje prázdnotou,
stíny se k sobě ve tmě tulí.
Nahota se tak s nahotou
zkouší spojit celou vůlí.

Na náměstí leží klaun. Ano. ten co
nás bavil.
Jeho vlastní nos je červenější než ten
umělý.
Tamtu ženskou jako kluk jsi
z povinnosti zdravil.
Zatracená bába. Vzpomíná si , žes byl
nesmělý.

Vycidils boxera.
Dáreček tajnej vod kámoše.
S tím sundáš frajera ihned.
Prodal bys duši za dva groše !!
Tak nový století přichází,
kdopak z nás se do něj doplazí.

Do klína žebráka
falešná mince ladně padá.
Hyena kdejaká hryzne,
jakmile spatří něčí záda.

Zevluješ u stánku
u toho na tu levnou krásu.
Hozenej do punku, dneska
zbiješ ty, co se bojej času.

Tak si dáš pár piv a sexu potom říkáš láska.
Bohyně je na chviličku ta, co zrovna
podrží.
Právě jsi jak princ a potom ale spadne
maska.
Potáhnete s bandou rádi, že láska
moc nezdrží .
Tak nový století přichází,
kdopak z nás do něj se doplazí.

Smrtihlav

1. SMRTIHLAV

Tma padá k zemi níž.
Neboj se slov bratře a přistup blíž.
Tam někde na nebi z motivů slovanských se zrodil stín.
A cejch stále pálí. Pro strach, že se slovo změní v čin.

Jsem Smrtihlav, tak drž se mých křídel
a obletíme svět.
A všichni budou závidět.
Smrtihlav na zádech ozdoba z kostí,
vítám tě v řadách pozvaných hostí.

Spálí plameny město za obzorem. Spálí!
Kalí vodu pán nakažený morem. Kalí!

Malého človíčka v brýlích přelet můry vyděsil.
Tak začal kolem sebe plácat. Zběsile. Ze všech sil.
Ale byl moc slabý na to, aby zabil.

Létá můra dál klidně kolem světa. Létá!

Tam někde na nebi z motivů slovanských se rodí další stín.
A cejch pálil jen chvíli. Pro strach, že se slovo změní v čin.

ANO, jsem Smrtihlav. Mávnu křídly
a roztočím svět.
Jako motýl sem se nepoved.

Smrtihlav na zádech lebka bíle září,
má křídla hebká mají nekonečně tváří
a strach se plíží po stěnách.
Až motýl smrti přiletí,
dejte si pro jistotu, lidi, pozor na děti.

Ale já si jen létám okolo hlav
a jenom děsně vypadám.
Jsem Smrtihlav!
Smrtihlav

2. HOLKA MAGOR

Jsem holka magor a prej by si chtěl vidět,
co s tebou v dlouhý noci frajírku udělám.
Jak malej chlapeček mohl by ses stydět, bacha,
sama si určuju, komu ráno pusu dám...

Hvězdy si zářej jak kočičí voči,
chtěl bys mě doprovodit, musím tě varovat.
Je vážně legrační, jak svět se s tebou točí,
o mně se povídá, že snad umim čarovat.
Měla bych tě varovat, možná umím čarovat...

Nedáš si říct, a tak na konci města vystoupíme po
schodech, tam kam sis tolik přál.
Pryč od mejch kouzel vede jenom jedna cesta,
ale ty si velkej chlap, tak čeho by ses bál.

Mávnu proutkem pod plamínkem svíčky.
Krásně se červenáš, neznáš moje hříčky.

Jsem holka magor, jsem vostrá jako břitva.
Za to fakt nemůžu, sám si mě chtěl poznat blíž.
Srdce proti rozumu, to je vždycky bitva!
Kdo pak dnes vyhraje? Asi brzo uvidíš!

Vášeň se rozhoří, ničím a trhám,
rozervu tvou nahotu, to není žert!
Do žhavejch plamenů rozkoše se vrhám.
Miluju tvou holou tkáň, vem tě, lásko, vem tě čert!
Vem tě, lásko, vem tě čert!...

Nedal si říct, a tak na konci města jsme
vystoupili po schodech tam, kam sis tolik přál.
Pryč od mejch kouzel vedla jedna cesta.
Tys byl ale velkej chlap, to ses ale bál! Co!

Mávla jsem proutkem pod plamínkem svíčky.
Krásně se červenal, neznal moje hříčky.

3. FORBES

To je teda dílo! V kapse mi zbylo pár drobnejch
a za ty si pak koupim něco k pití.
Kdo se chytí do tvejch sítí, skončí jako zoufalec v úplný řiti!

Přítel Forbes svítí, bubny v hlavně zní.
Házíš lesklou mincí, ta je poslední.

Ty blikavej šmejde, teda do tebe se vejde!
Špatnej večer dneska a žádná holka hezká
mi nebude říkat nic pěknýho, abych dobře spal!
Ty hladovej kráme, už se dlouho známe!
Kdy se tohle změní, celý svoje jmění -
celej zasranej svět jsem ti do tlamy nasypal.
Ze snů je pára a moje stará mi zahejbá
právě kvůli tvýmu zlýmu hladu.
Volnýmu pádu vodpor nekladu.
Je mi jako kdybych dostal háka na bradu!
Už jdu! Tak naval něco zpátky!
Už jde! Nebo rozstřílím na hadry celej ten chlív!
Už jdu a prásknu vrátky!
Už jde! Vysmál ses mi znělkou a paks mi pliv
do ksichtu!!

Takže: skončil jsem jak troska, jako úplnej debil,
co tejden doba nebyl, ale stejně je to fuk,
protože můj vlastní kluk mě už možná nemá rád!
Proč mě pánbůh nenechá nad tebou vyhrát?!

Rf: Už jdu! Tak naval něco zpátky!...

Velký rudý kola mě v mozku pálí,
vyhrává v dáli ňákej pop!
Bych do toho kop, to je můj hrob!!
Dyť i to největší hovado má svůj strop!!!
Brokům budeš rozumět, já věděl proč je beru!
A na to, co bude, na to já seru!
Zachvíli se odeberem k věčnýmu soudu!
Ušils na mě boudu. Furt proti proudu....

Rf: Jdu! Tak naval něco zpátky!...

Pak šel, ale nevrátil se zpátky!
Pak šel! Fakt rozstřílel na hadry celej ten chlív!
Šel a prásknul vrátky!
Šel! Bůh svý ovce nemá rád!

4. HLAD

Půlnoc se konečně blíží,
už vyzvánějí, mám to tak rád.
Já jsem ten, kdo se tiše do snu plíží,
až mne zachvátí hlad.

Jako bych tu cestu znal, spěchám po střechách
a pach krve štve mě dál, mám sám ze sebe strach.

Slunce už zapadlo, nastala noc.
Přicházím, tak poznej mou moc.
Hvězdy jako démanty do dálky zvou.
Vydej se za nimi, pojď se mnou!

Sladká je jemná kůže, sladký je políbení.
Vykvetla rudá růže a my jsme zasnoubení.
Blouzníš v horečkách.

Nezavírej okno, nemohl bych dál,
hlad by se mnou do rána lomcoval.
Hlad děsivej a hroznej a ty zatím spíš.
Otevři mi, otevři, až mě uslyšíš.

Ráno jsi holčičko bledá,
všichni se ptají po tvým zdraví.
Doktor marně příčinu hledá
a zbytečně doufá, že prášky to spraví.

Jako bych tu cestu znal, spěchám po střechách
a pach krve štve mě dál, mám sám ze sebe strach.
Sladká je jemná kůže, sladký je políbení.
Vykvetla rudá růže a my jsme zasnoubení.
Padáš do hlubin.

5. FET

RF: Ze skal padá divokej vodopád. V dálce je stříbrnej háj.
Vlhkým zrakem si mě prohlíží laň a kolem všechno připomíná ráj.
Nenechavej vánek škádlí šaty, duha nad horama září
a všude kolem rostou kytky zlatý. Řeka se přátelsky tváří.

Slunce nad obzor pomalu stoupá,
laskavý stařec si kápi svlík.
Dřevěná loďka se líně houpá,
přijel si pro mě Cháron - převozník.

Někdo mě zpátky naposled volá,
proč mě konečně nenechá jít,
zmatek a stesk sem probleskl z dola,
jenom pár kroků a bude klid.

Přívětivá cesta, brána a jas.
Zdá se mi to dávno, jsem tak daleko od vás.

RF: Ze skal padá.......přátelsky tváří.

Tam za mnou v hlubině mě děsíval had
a jeho zuby mi otrávily tělo.
Moje zoufalství, to byl jeho hlad.
Co bude dál se nevědělo.

Každej den ten had konal řádně svý dílo.
Bolestivý kousnutí a prudkej jed.
Najednou tma, záblesk a všechno se slilo.
Brána se otvírá tak rychle a hned!

Dohlédnu na druhej břeh za mlhu - vpravo je slunce, vlevo je černej mrak.
Zvolna plujem oparem, nad náma chechtá se pták.
Cháron smutně klopí oči, což budí neklid v duši,
a malá loďka míři do leva, zvedá se vítr a prší.
Do ticha...

6. ROZA DIE ROSE

( Tato píseň je přeložena z rusko-německého textu, který se v písni objevuje )

N: Ano vím, byla to děvka
R: Ruský osud
N: Ale přesto jsem se zamiloval
Chtěl jsem jí vytáhnout z té špíny.
R: Volnost v nesvobodě.
N: Přesně v pět jsem tam byl s náručí plnou růží.
Tak, jak jsme si to vždycky plánovali.
Ale ona nepřišla.
R: Cizina láká
N: Jenže nikdy neměla zpoždění .
V té chvíli mi bylo jasné, že se něco stalo.
Problém nebyl v tom, že to byla šlapka,
R: a trhá nám srdce
N: ale že to byla  Ruska.

R: Rus moje rodná matka
se zlou krví,
N: Když jsem spatřil ten černej vůz.
R: nám vyrvala srdce.
N: zjistil jsem, o co jde.
Vystoupil On s ledovým pohledem, na sobě černý oblek,
Který mu perfektně padl.
R: A duše stůně
N: Bez výrazu se na mne podíval
a já tušil, že mu jde o mě.
Ale bez boje jsem to nechtěl vzdát.
Chtěl jsem udělat pro svou lásku všechno!!!
R: Co je to za rámus? Co máš za problém?
N: Kde je? Vrať mi ji zpátky!
R: To už není tvoje holka!!
N: To byla láska na první pohled!
R: Utři si pusu, pěna není nutná.
N: Jen kvůli prachům se moje láska rozpadá.
R: Nemáchej rukama, nech si ty pózy!
Mercedes je drážší než růže.
Naše holky,
Vaše prachy.
Hlad není jmenovec,
láska není sestra!
Kdybys nelitoval Fricku,
svoje marky,
Nataška by byla v Berlíně!
Sedí chladné bratrstvo, hladové a zlé.
Slovanským sirotkům není nic do lásky.
N: Tvoji chamtivost mám na háku!!
A i to tvý srdce z oceli.
Nehraj si tu na frajera
Co by si znamenal bez peněz?
R: Rf: Rus, moje rodná matka...
Netak nahlas Fricku!
A nepomačkej mi rukáv od Cardina.
Za Natašku si prostě zaplať.
Za služby nebereme kytky!
N: Vypadni tady z toho města!!!
Já tě nenávidím, mám vás plný zuby!
R: Já se stebou nebudu dohadovat.
N: Vrať se zpátky do svýho světa,
R: Nejsi můj otec ani matka.
N: kde prachy znamenají víc než život
R: Važ si života Fricku, dokud si živej
a táhni "Nach Hause" domů!

Kašlu na tvý výhružky.
N: Bylo mi jasný, že už ji nikdy neuvidim.
R: Když se mi zachce, tak svoje růže sežereš.
N: Je lepší odejít
R: Na stanicích máme svoje lidi.
N: Tečou slzy a zůstává vztek
R: Marky miluje i dušička policisty.
N: Ale pořád je lepší, když tečou slzy a ne moje krev.
R: A politik z nás taky žije
Svý břicho si vyžral na našich šlapkách!
Já domů nespěchám.
Zbožňuju tenhle prohnilej svět!
Naše holky,
vaše prachy.
Hlad není jmenovac,
láska není sestra!
Kdybys nelitoval Fricku,
svoje marky,
Nataška by byla v Berlíně!
Ztrácím s tebou čas,
asi vezmu pistoli a střelím tě do hlavy!
Ani nemoc, ani prolhaný světec
Nejsou horší než chudý němec!
VŠE!!!

7. ČERNÁ VDOVA

Ten večer splynuly dvě duše,
láska náma proletěla, jako střela z kuše
a naše horký těla políbený od anděla
hřála. Já pak vstala a cítila, jak mi v srdci povolila skála.
A ty - víš, co jsi řek?
Že mě máš rád a že mě navždycky chceš!
A já jsem netušila, jak strašně mi lžeš
a myslíš na to, jak vypadneš.

Já chtěla jsem ti říct, že tě miluju, ty hajzle!
A ty jsi zdrhnul. Tys někam utek - fakt statečnej skutek!
A mě to vzalo, snad ti to aspoň za to stálo.
Celou dlouhou noc tvoje tajemná dáma a ráno se probudím v posteli sama!
Ubrečená, ponížená a uražená žena.

Tak s tváří purpurovou
stávám se černou vdovou.

Chtěla jsem tě najít a
bylo to, jako hledat jehlu v kupce sena.
Ale černá vdova, ta nikdy dost nemá,
dokud nevykoná to, co by vykonat měla.
A já tak chtěla! Děla hřměla v mým srdci,
v mý duši - andělé hluší.
Z tvýho díla temná jáma zbyla.

Proč se má lásko tak bojíš.
Ukaž se, za co teda stojíš!

Překvapeně zíráš, já už jsem připravená.
Jak slzu stíráš, opravdu trapná scéna.
Že ses mi tak líbil a žes mi něco slíbil -
tak se shledáváme znova!

Kyvadlo se kejvá. Lásko moje vzmuž se!
Někdy to tak bejvá, že třeba smysl už se
nikdy nedovíš a už nikomu nepovíš,
jak líbá černá vdova.

Kyvadlo se kejvá.......

8. KRVAVÁ PARTA

Táhnem štrekou na západ,
širou prérií.
Není čas se vychrápat.
Ta dálka nás ubíjí.
Vládne blbá nálada,
tam někde za obzorem je konec srandy.
Rudý slunce zapadá
nad hlavama naší bandy.

To třeba tady šilhavej Jack,
kdo by to do toho chcípáka řek,
dvakrát utek z lasa.
Prostě klasa.
Svojí starou votrávil jedem,
pak měl problémy s šerifem Bradem,
kterýho trefil ne zrovna fér.
Malér!
A naše pajdavá Mary,
špecialistka na průsery,
s pistolí je nejlepší,
ale má vši.

Rf: Drsnej svět a krvavá parta,
dycky sme byl levej,
jak falešná karta.
Drsnej svět, kde se hádají kvéry,
tady není místo
pro charaktery.

Tendleten velkej řezník John
nepotrpí si na bonton.
Vo soucitu nemá šajn,
ale je fajn!
A tady seladon prohnilej Beny.
Ten už vojel snad všechny feny,
pořád na útěku.
To je k vzteku!
Strašlivej saďour hluchej Bob
ví svý, ale mlčí jako hrob.
Vloni zdrhnul z basy.
Dělá kasy.
Taky dobře z koltu střílí,
každej šerif po něm šílí.
Tak rajtuje s náma -
s křivákama.

Beny, John a taky další naši,
všichni jsou teďka v pěkný kaši.
Vodevšad na nás mířej hlavně.
Asi jsme někde nezahli správně.
Tak jako všichni taky dělám,
že se z pár blbejch kulek nepodělám.
Žejsem sem lez, no to je běs,
takhle tu chcípnout a bez peněz.

Rf: Drsnej svět...

9. DIE SCHORE

(Slova jsou přeložena z němčiny)

Rf: "Jenom okamžik
a bylo po všem
Nastavená noha,
a nebo jenom nedopatření?
To už není důležitý,
když už jsi padl
a teď zkoušíš
chytit svůj unikající život.

Každej den si vidět, jak to zkoušíš na nádraží.
A pak se, jak nejrychleji to de,
schovat někde v křoví.

Tvůj život se stává lovem,
při kterém si obojí.
Lovec i lovený.
A je jedno, jak pevný je tvý ego."

Moc   změnit se
máš jenom ty sám.
Tvoje hraná převaha
je totiž tvoje nastavená noha.

Odnaučils se plakat,
cítit a taky milovat.
Čím dýl u toho zůstáváš,
tím blíž jsi smrti.

Všechno je jedno,
žádnej zájem, na nic nemít chuť.
A potom, teprve když jsi sám,
potom přijde ten velkej šok.

Chodíš ulicema
a máš prázdný kapsy.
Musíš něco šlohnout,
protože už nemáš žádný prachy.

Je úplně jedno, co děláš,
stejně máš fízly za krkem.
A přesně víš,
že tě stejně jednou sbalej.
Potom tě zatknou
a na stanici dostaneš na držku.
Ale držíš hubu,
vždyť je to přece otázka cti.

rf: Jenom okamžik....

Rád lžeš sám sobě,
a taky celýmu světu.
A když to musí být,
tak taky jenom pro pár peněz

Jako kamikaze,
beze smyslu a ideálu,
kráčíš svojí cestou,
ale tvoje srdce přece není z oceli.

Ďábel tě líbá, jako krásná žena
svými horkými rty z chladného kovu.
Ale ty jizvy nelze přehlédnout.
Zastavil ses. Nemáš volbu.

Tvoje sny nemají žádnou cenu,
protože heroin ti přináší smrt.
Naposledy se nastřelíš
a stříkačku najdou ve špíně.

rf: Jenom okamžik....

Proč zrovna já? Scheiße!
Proč se zrovna já musím teď loučit?
Nikdy jsem radši neměl poznat heroin.
Ale když už jsem byl takovej hlupák a brána se
a brána se zavírá, ať je to varování
pro všechny šílence, kteří se chtějí vydat touto cestou.

10. HOUMLES

Nazdar, nazdar, hoši!!
Co jste našli v koši?
Našli jsme tam flašky,
máme plný tašky.
Kde jsi vzal ty párky?
Ty jsou z loňský várky.
Podej mi ten vajgl!
Nedělej tu brajgl!!!

Táhne do spacáků průvan,
sněží a není kde spát.
Sny plný prachů a jídla,
sny, že je má někdo rád! 

Co je u vás nový?
Pepa ti to poví.
Špína si zas vrznul,
Standa, chudák, zmrznul.
Jó už zase sněží!
Kdo to támhle leží?
To je Fanda Stárek,
ten, co žral ten párek.

Spálený jso mosty zpátky,
obzor tma obestírá.
Léta jso tak děsně krátký,
hrdlo je černá díra.

Zas mě policajti hnali z teplý haly.
Mě se zase děti na ulici smály.
Turistů je málo a Češi jso lakomý!
Strážník nemá cit a nedopřeje klid.
To se mu to žvaní, když von má kam jít!
Ať si chvíli zkusí nemít bejvák jako my!!!

Místo stolu špalek,
hulíš nedopalek.
Z komínů se kouří,
žaludky se bouří.
Já v tady v tý kose snad už vo život hraju!
Houmlesáka svět není žádnej med!
Slunce někde zdechlo, všude kolem led,
já mít křídla letím hned někam do teplejch
krajů.

V háji už je důchod, děkuji vám za moc
pěkný stáří.
Můj domov je průchod, tam se mi v zimě tak
výtečně daří!

Spálený jsou mosty zpátky.
Obzor tma obestírá.
Léta jsou tak děsně krátký.
Hrdlo je černá díra.

Vánice za okny řádí, "Ledová královna" přijela
k nám.
Dávno je pryč mládí, vánoce oslaví v tunelu
sám.

Spálený jsou mosty zpátky.
Obzor tma obestírá.
Léta jso tak děsně krátký.
Hrdlo je černá díra.....

Konec

Vrána

Taková dírka menší než halíř.
Takový zčernalý malinký nic.
Obraz, co maloval úchylnej malíř,
zátiší s postavou u popelnic.

Asfalt ti vychází naproti vstříc,
není co dodat ani není co říct.
Malý srdíčko v těle chce na poplach bít,
a tobě ňák nejde pochopit, že musíš jít.

Do uší doléhaj chvatný kroky,
blikání majáků neruší klid.
Život si odtéká do blízký stoky.
Je pozdě na plány, je pozdě snít.
Bohužel platí, že život je krátký,
kdyby to šlo, sakra, obelhat čas.
Vrána tě dovede na chvíli zpátky
a ty jako stín vrátíš se zas.

Vítr se zvedá a začíná vát,
vrána už přilétá, zas můžeš vstát
a běžet jak šílenec tam, kam jsi chtěl,
kéž bys jí tak ještě políbit směl.
A pak letíš dál a musíš se smát.
Budou se divit a budou se tě bát.

Kde ses tu vzal, to snad šálí je zrak.
A teď jsou košile rudý jak mák a né jen tak.

Vrána zas přilétá, ty musíš zpět,
opustit navždy ten prašivej svět.
Navrať se tam, kde jsi dávno měl být,
jdi najít tajemství, co nesmíš prozradit.

Na obzoru ani mrak ani loď

Na obzoru ani mrak, ani loď, no prostě prd,
Nuda, to je pruda, to už fakt je lepší smrt.

Plavím se tu jako vůl a ksicht mi rozežírá sůl.
Nemít místo ruky hák, už bych si facku dal.
Prázdný láhve, prázdnej stůl, hlad se s náma neminul.
Nemá lehkej úděl ten, kdo pirátem se stal.

Na obzoru ani mrak, ani loď, no prostě prd,
Nuda, to je pruda, to už fakt je lepší smrt.

Je schlíplá fangle s lebkou a zkřížený jsou hnáty,
Kořalka ať teče, to je pro nás pro piráty ráj.

Vítr vůbec nevane, a když jo, tak přestane.
Stojíme jak na souši, to nevěstí nic dobrýho.
Než se člověk naděje, skočej na něj kurděje,
Včera jsme si připíjeli na prvního mrtvýho.

Bez výrazný vzpruhy možná za dva dny jsme tuhý.
Tak modlíme se k Bohu, ať nám sešle ňákou bárku.
Jak bych rád měl co žrát, šavle už má taky hlad.
Už se asi nedočkáme loďky plný dárků.
Je schlíplá fangle s lebkou a zkřížený jsou hnáty,
Kořalka ať teče, to je pro nás pro piráty ráj.

Na obzoru ani mrak, ani loď, no prostě prd.
Nuda, to je pruda, kor když se blíží smrt.

Je schlíplá fangle s lebkou a zkřížený jsou hnáty,
ořalka ať teče, to je pro nás pro piráty ráj
Je schlíplá fangle s lebkou a zkřížený jsou hnáty,
Kořalka ať teče, to je pro nás pro piráty ráj
Je schlíplá fangle s lebkou a zkřížený jsou hnáty,
Kořalka ať teče, to je pro nás pro piráty ráj!

Osmý den chaosu

Ohnivý květy vykvetly ze střech domů.
Žár spálil na prach naděje a sny.
Popel se snáší na pahýly stromů.
Klany se rodí. Už se sečetly dny.

Toulavý psi, který nikdo nemá rád,
rvou se o kus masa, z tlam jim kape krev.
A kradmý pohledy míří do tvých zad.
Od skal sem doléhá podivný zpěv.

Konec jedný hádanky, bit je pán i lůza.
V rytmu dětský říkanky, poznáš, co je hrůza.

Taková malá planetka vesmírem si sviští.
Z dálky světu přiváží úplně nový řád.
Osmý den chaosu a bordel v mraveništi.
To zavrhla matka syna, jenž jí neměl rád.

Jedna tlustá čára za nekonečnou pýchou.
Velká tečka za větou nedokončenou.
Kouř se vznáší nad krajinou tichou
a ty ještě jednou zamávej na rozloučenou.

Knokautován na kolenou klečí náš svět.
Poražen se těžce sbírá z otřesu.
Modlitba se dere přes popraskanej ret.
Vítá tě Země v novým účesu.

Taková malá planetka vesmírem si sviští.
Z dálky světu přiváží úplně nový řád.
Osmý den chaosu a bordel v mraveništi.
To zavrhla matka syna jenž jí neměl rád.

Konec jedný hádanky, bit je pán i lůza.
V rytmu dětský říkanky, poznáš, co je hrůza.

Taková malá planetka vesmírem si sviští.
Z dálky světu přiváží úplně nový řád.
Osmý den chaosu a bordel v mraveništi.
To zavrhla matka syna jenž jí neměl rád.

Verbíři

Verbíři jdou, na bubny bubnujou.
Hory doly slibujou, když na vojnu verbujou.
Holky hřejou, víno teče a nikdo neuteče.
Krásně umí prosit, vyhrožovat i lhát,
když s přívětivou tváří na vojnu budou brát.

Objeví se často, jako kdyby spadli z mraků.
Za zvuku bubínku duše kupujou.
S úsměvy andělů, s úmysly vlkodlaků
Prašnými cestami po zemích vandrujou.

Budeš se bát jako šílený zvíře a někde
se schovávat v zablácený díře.
A oni budou zalezlí, prostě tě převezli.
Sliby jsou chyby a za blbost se platí,
zlámaná grešle tě pálí v gatích.
Skutečnost je divoká a cena za to vysoká.

Verbíři jdou, na bubny bubnujou.
Hory doly slibujou, když na vojnu verbujou.
Holky hřejou, víno teče a nikdo neuteče.
Prapodivná partička - takový veselý kopy.
Už jim ale nevyklouzne to, co jednou uchopí.

Budeš se bát jako šílený zvíře a někde
se schovávat v zablácený díře.
A oni budou zalezlí, prostě tě převezli.
Sliby jsou chyby a za blbost se platí,
zlámaná grešle tě pálí v gatích.
Skutečnost je divoká a cena za to vysoká.

Celou dlouhou vojnu, prej se budeš jenom válet.
Tolik hezkejch markytánek projde tvým náručím.
A je jedno pod čím praporem, hlavně koukej nezahálet.
Že prej se ti bude hodit, co tě vojna naučí.

Budeš se bát jako šílený zvíře a někde
se schovávat v zablácený díře.
A oni budou zalezlí, prostě tě převezli.
Sliby jsou chyby a za blbost se platí,
zlámaná grešle tě pálí v gatích.
Skutečnost je divoká a cena za to vysoká.

Když

Když se mysl zraněná zřítí do hlubin,
zřítí do hlubin, z barev je stín.
Když je hlava skloněná a zapůsobil blín,
zapůsobil blín, klín vyráží klín.

Tiše se bojíme zachránit vadnoucí růže,
marný je čekání, že někdo nezištně pomůže.
Ztrácíš právo něco si přát, když se vzdáváš,
ze strany na stranu vláčet sebou necháváš.

Když co přijde dál, je nejasné,
a ty nemáš už co říct, nemáš už co říct, nečekej víc.
Když tvá víra pohasne, a pobledlá je líc,
pobledlá je líc, jdeš konci vstříc.

Tiše se bojíme zachránit vadnoucí růže,
marný je čekání, že někdo nezištně pomůže.
Ztrácíš právo něco si přát, když se vzdáváš,
ze strany na stranu vláčet sebou necháváš.

Když tvá vlastní vůle má zlomený vaz,
nemůžeš se hnout, nemůžeš se hnout a uvolnit z pout.
Dej ti Bože sílu zas na koně nasednout,
na koně nasednout a opustit kout.

Bojuj a pak možná zachráníš vadnoucí růže,
nečekej marně, ze někdo nezištně pomůže.

Nenech se ke zdi otočit a nenech se oslepit,
nenech se oslepit, dej růžím pít.
Neboj se na cestu vykročit, pak zas můžeš snít,
pak zas můžeš snít a pro ty sny žít.

Třetí oko

Klikatá pěšina se v dálce ztrácí,
mlha jí pak doprovází tmou.
Duchové stromů se domů vrací,
aniž se ohlédnou.

Královna temnoty ztratí prsten s barevným kamenem s květem zla.
Neotočil ses zpátky, člověče, jsi krátký na kouzla.
Král lesa nešťastně pokývá hlavou a zlatou ratolest už nevydá.
A když ji najdeš, tak ne tu pravou, on už jí před námi uhlídá.

Nad hlavou visí zapomnění,
démoni vyklízejí pole.
A jako důkaz, že se časy mění.
Vědma rozlámaná v kole.

Královna temnoty ztratí prsten s barevným kamenem s květem zla.
Neotočil ses zpátky, člověče, jsi krátký na kouzla.
Král lesa nešťastně pokývá hlavou a zlatou ratolest už nevydá.
A když ji najdeš, tak ne tu pravou, on už jí před námi uhlídá.

Rapsodie vlků

Do spánku se pomalinku vkrádá strach.
Bude tuhá zima v těchhle končinách.
Havrani se pohotově slétaj na větev.
Vlci táhnou krajem, to už ucítili krev.

Smečka je s tebou, když přemáhá tě chlad.
Nebudeš mít hlad, ale nesmíš se ptát.
Tesáky tesají rejhy do skály, i vlčí oči kdysi plakaly.

Vydáš se do noci a kdo ví, zda se vrátíš,
ruskou ruletou si chvíle krátíš.
Sny zůstaly v tunelu, je to bída,
lítost se rozpíjí jako křída.

Smečka je s tebou, když přemáhá tě chlad.
Nebudeš mít hlad, ale nesmíš se ptát.
Tesáky tesají rejhy do skály, i vlčí oči kdysi plakaly.

Smečka je s tebou, když přemáhá tě chlad.
Nebudeš mít hlad, ale nesmíš se ptát.
Tesáky tesají rejhy do skály, i vlčí oči kdysi plakaly.

Výhoda šelem - ty jsi všude jako doma.
Je ztracená zvěř, co je jenom trochu chromá.
Cizí smečka v dálce a na obzoru střet!
Křovím a trním vyrazíte vpřed!

Ráno ti začíná, až když se smráká,
čím dál víc na západ tě slunce láká.
Nemáš co ztratit, proto nejlepší je lov.
Pochopil jsi dávno, že se nenažereš slov.

Smečka je s tebou, když přemáhá tě chlad.
Nebudeš mít hlad, ale nesmíš se ptát.
Tesáky tesají rejhy do skály, i vlčí oči kdysi plakaly.

Kyselá

Vzpomínáš si na ty plány, když ti zdarma někdo svobodu dal.
Psal se listopad sametovejch slov a nikdo náhodě nic nenechal.
V čele byly ideály jak to tak bejvá,
na náměstí davy stály a v nich se skrejval i strach,
kterej už tak dávno sídlil v dušičkách.

Možná, že jenom spíš, a pak se probudíš.
A těch pár let, to byl jen zlej sen.
Možná už procitáš, modřiny počítáš.
A jako pštros schováš tvář pod polštář.

Dávno ti do prachu spadly růžový brýle.
Pravda, láska a tak dál, šly stranou kvůli zlatý žíle.
Zbortily se ideály, to nám patří,
dobře nás vychovali rudý bratři
a tak strach se zase usazuje v dušičkách.

Možná, že jenom spíš, a pak se probudíš.
A těch pár let, to byl jen zlej sen.
Možná už procitáš, modřiny počítáš.
A jako pštros schováš tvář pod polštář.

Slovanská bouře

Perune, mávni sekerou silou veškerou.
Chraň nás a stůj při nás v ten přetěžký čas.
Když kotle zaduní, slovanská píseň zní.
Vzpomeň si na smutek, který je v ní.

V dáli utichá troubení rohů.
Lesy a řeky jsou pod ochranou bohů.
Posvátný háj je podezřele tichý.
Pykejme bratři za naše hříchy.

V čele průvodu Morana kráčí
a zaslíbenou zemi v pláči smáčí.
V pláči žen byl zapomenut kmen.

Perune, mávni sekerou silou veškerou.
Chraň nás a stůj při nás v ten přetěžký čas.
Když kotle zaduní, slovanská píseň zní.
Vzpomeň si na smutek, který je v ní.

Ve větru se ohýbá tupé kopí.
Močály pohltily staré stopy.
Sklapla past, oněměl Radegast.

Zlomené jsou pruty Svatopluka.
Bratři se ztratili a teď je ruka zaťatá v pěst.
A kupci zmizeli z cest.

Bez krále pobíhají zmatené šiky,
místo mečů mají otrávené dýky.
Hnilobný pach je cítit v útrobách.

Perune, mávni sekerou silou veškerou.
Chraň nás a stůj při nás v ten přetěžký čas.
Když kotle zaduní, slovanská píseň zní.
Vzpomeň si na smutek, který je v ní.

A kdo teda voddělal toho Fandu?

"Jo."

Pusťte mě strážníku, pusťte mě dom, pusťte mě dom.
Dyť ten váš kriminál je vo ničom, je vo ničom.

Čtyry šedý zdi a děsná zima.
Pro našince jó nepěkný klima.
Ve vokně mříž, ven nevidíš.

Pruhovanej mundur strašně kouše.
Dyť já bych přece neublížil mouše.
To přísahám. Anebo radši ne.

Už jsem přiznal, že jsem tamtu kasu udělal,
ale vážně nevim, kdo pak Fandu voddělal.
Kde sem potom večer byl, to fakt nemůžu říct.
Jestli se to doví stará, narve mě do jitrnic.

Už jsem přiznal, že jsem tamtu kasu udělal,
ale vážně nevim, kdo pak Fandu voddělal.
Kde sem potom večer byl, to fakt nemůžu říct.
Jestli se to dozví stará, narve mě do jitrnic.

Pusťte mě strážníku, pusťte mě dom, pusťte mě dom.
Dyť ten váš kriminál je vo ničom, je vo ničom.

Best of Landa

Jó ulice

Jeho otec se sebou měl problémů dost.
A v bohatý rodině taky nevyrost.
Vlastní matka nevěděla, jestli ho má ráda,
stalo se co muselo, když ukázal jim záda.

Problémovej parchant, furt by si jen hrál,
učit se mu nechtělo, už ve školce se rval,
a když pořád slyšel: co tu chce ten šmejd;
jediný ho napadlo, mezi svejma bejt.

Jó, ulice je jako sen
duše v plamenech, děsně dlouhej den.
Jó, ulice teď patřej sem,
noc je královna, no problem.

Tak poprvé v životě, našel kamaráda
s ním si nechal na rameno vytetovat hada.
Spolu to snad jednou někam dotáhnou,
když na těžkejch křižovatkách blbě nezahnou.

Hodně lidí spojil, jak ocel tvrdej rock.
Jsou démoni ulic pro ostatní šok.
A chtěli by i milovat, o nic hůř než vy,
na ulici léčej si sví duše bolavý.

Jó, ulice je jako sen
duše v plamenech, děsně dlouhej den.
Jó, ulice teďpatřej sem,
noc je královna, no problem.

Někdy je i nejhůř, krev často všechno zkazí.
Vopruz je když jeden do druhýho nůž vrazí.
Jinde zase večer slzy provázej,
to mladý lidi z báglama z domu vodcházej.

Jó, ulice je jako sen
duše v plamenech, děsně dlouhej den.
Jó, ulice teďpatřej sem,
noc je královna, no problem.

Přízraky

Chodníkem vajglama posetým kráčej dva páry pevnejch bot.
Kalhoty dole zkrácený, v hlavě věci, který bych neuhod.
Někam jdou, tyhle dvě figury a slunce zapadá.
Dvě stejný znamení na zádech a mě tak napadá, že:

Jsou jako dva přízraky, co vodněkuď sem zabloudili,
pocit jistoty ve mně sílí.
Jsou jako dva přízraky, co vodněkuď sem zabloudili,
pocit jistoty ve mně sílí.

Hárleyů, Hárleyů Davídci na ně čekaj opodál.
A divnou melodii, která z dálky zněla jako bych dlouho znal.
Zapálil jsem si cigáro a čekal, co bude dál.
Jeden z nich se na mě zašklebil, třeba se smál.

Jsou jako dva přízraky, co vodněkuď sem zabloudili,
pocit jistoty ve mně sílí.
Jsou jako dva přízraky, co vodněkuď sem zabloudili,
pocit jistoty ve mně sílí.

Pak odjeli, dál než my dokážem, svět kolem mne ztich.
Hlava se zatočila a den delší se zdál, to asi bylo z nich.
S pocitem naplnění jsem se otočil a chtělo se mi žít
stejně jako ty dva, co přišli napovědět, že není špatný snít.

Ty dva divný přízraky, co vodněkuď sem zabloudili
novou naději ve mně zapálili!

Chlapeček z periferie

Dlouho čekal na ten den, chlapeček z periférie,
co s kámošema na ulici trávil svoje volný chvíle.

Postávaly na chodníku ve večerních hodinách,
když blížila se jiná horda nikdo neměl žádnej strach.

Slovo dalo slovo, padla první rána,
bitva jako v kině, co končí neprohraná.
Pak se rychle vrhly na bandu nepozvanou,
aby všichni ukázali, že nestojej stranou.

Chtěl ukázat co je v něm, chlapeček z periférie,
aby vo něm řekli, že má ránu jak když kopne bejk.

Chyt prvního, co stál v cestě, ránama ho zasypal.
Když potom ten druhej padnul, tak zběsile kopal dál.
Pak už nikdo nepřemýšlel, kdo je vlastně v právu,
a tak trubka ocelová rozbila mu hlavu.
Zvolna padal na zem přitom život z těla unikal
a už bylo pozdě ptát se jestlipak ten šok zato stál.

Pak chtěl každej vrátit čas, ale pozdě bylo,
slzy v očích a po zádech běhal mráz.

Dlouho čekal na ten den ,chlapeček z periférie…!

Valčík

Jestli máš odvahu poslouchat,
jen pro tebe začla muzika hrát.
Jenom si hochu s náma skoč
a v rytmu valčíku v kole se toč.

Jak divoký zvíře chtěl bys být,
tak pojď s náma žít my budem se mít.

Pojďme smrt objímat, pojďme sní zpívat
a na svět bez lásky budem se dívat.
Zahoď sví svědomí daleko od sebe,
poslouchej jak valčíl proniká do tebe …

Tak .. teď poznals můj plášť,
mý jméno je zášť
a smrt to je zpěv,
jak rudá je krev,
tak pojď se mnou, tančit Valčík !!

Cítíš tu sílu valčíku,
v rytmu raz dva tři, seber svůj sentiment, sevři rty,
slzy sem patří.

Ty si ta jiskra vždyť oheň už čeká,
aby byl zapálen.
V duších jsme zamčený, otevři nám
chceme ven!

No .. Tak teď poznals můj plášť,
mý jméno je zášť
a smrt to je zpěv,
jak rudá je krev,
tak pojď se mnou, tančit Valčík !!

Přikrej se závojem noci a vykroč!
Už nesmíš to odkládat
měsíc ti posvítí na cestu
do našich řad.

Cos to teď hochu udělal,
proč ses od nás otočil?
Neodcházej slyším zvony,
buď s náma dýl!

Tak si jdi!
Přijde náš čas,
my budem tu zas,
proč jsou tu andělé,
a proč přestává hudba hrát,
my chcem mašírovat!!

Lá, lá, la …

Motýlek

Ty jsi holka nebezpečná,
naše láska bude věčná
uvěř tomu, že jsme bohatý,
štěstí nám teď šlape na paty
prachy z tý banky máme celý,
ani jsme tam moc nestříleli.

Hotel u cesty, symbol neštěstí
ty chceš teďka spát, to se musím
smát
klepem na dveře, dobrá večeře .
V bílý posteli noční veselí
v bílý posteli noční veselí.

Proč jsi tenhle hotel vybrala
a mě ses vůbec na nic neptala
když jsem tam to auto viděl stát,
začal sjem se o nás trochu bát.
Teď banda fízlů, jak v hororu,
do oken se šplhá nahoru
na nás.

V tom pajzlu jsme v hajzlu
ty to znají už nás mají
skoro svítá, už to lítá.
V bílý posteli mi tě odstřelí
v bílý posteli mi tě odstřelí.

Sakra něco vlítlo mezi nás,
neodcházej, ještě není čas
zkus to přemoct aspoň na chvíli,
škoda ze tě takhle trefili
doufám, že tě to moc nebolí,
k svátku ti dám novou pistoli
-velkou.

V tom pajzlu jsme v hajzlu
ty to znají už nás mají
skoro svítá, už to lítá.
V bílý posteli mi tě odstřelí
v bílý posteli mi tě odstřelí.

Vypadáš jak když spíš,
houkačky neslyšíš.
Tak ty jsi mi takhle utekla
nejkratší cestou do pekla.
Výstřely práskaj tmou,
já letím za tebou
teď!!!

V tom pajzlu jsme v hajzlu
ty to znají už nás mají
skoro svítá, už to lítá.
V bílý posteli mi tě odstřelí
v bílý posteli mi tě odstřelí.

Andílek

Ještě, když chodil do školy,
vždycky nejlíp z nás plnil úkoly
skvělý diktáty, dětský kravaty,
kluk jak andílek, trochu debílek.

Brejličky se mu mlžily,
zato jedničky se mu množily.
Dobře maloval, skvěle žaloval,
tenhle andílek, malej debílek.

Holky ho nikdy nechtěly,
asi proto, že byl příliš nesmělý,
tak je nesnášel, třídní donášel,
ten náš debílek, pardon andílek.

A tak životem šel tenhle tlustínek,
cestu mu vyšlapal jeho tatínek
na drahej fráček malej odznáček,
hajzlík od kosti co má rád
sladkosti.

Vlasy pomádou pomazaný
náš andílek má velký ambice
hlavně v politice a kritice.

Chlapeček co tone v mindráku,
sedí teď ve velkým baráku,
veliký fáro v hubě cigáro,
už ne andílek, teď je debílek.

Těžko se facce ubrání
a tak je chudinka hrozně humánní
velmi morálně škodí po straně,
pomluva docela hodně udělá.

Vlasy pomádou pomazaný
náš andílek má velký ambice
hlavně v politice a kritice.

Znám jich víc těchhletěch hajzlíku,
dělaj politiku, píšou kritiku.
Oči jim zaplanou při útoku stranou,
ve škole andílci teďka debílci.

Holky a mašiny
(WEST TEAM MOTOMAN - hymna)

Rychlost je opojná, riziko láká,
mašina ňáká, teď kolem proletěla,
dej si panáka abys mě potom chtěla,
vůle vyhrávat proniká do těla .

Krajem se rozléhá motorů řev
kupředu letí česká krev,
kupředu letí česká krev,
muzika burácí.

Holky a mašiny
záplaty na džíny
lahodnej žlutej mok
je ku předu krok.

S partou magorů, jo to je vono!
No tak si vem ten svůj díl.
Buď s náma tady, neotáčej se zády,
aby ses i ty probudil.

Krajem se rozléhá motorů řev
kupředu letí česká krev,
kupředu letí česká krev,
muzika burácí.

A když se hlava bleskově k zemi
blíží,
to jsi pak rád, žes přežil bez obtíží.
Je spoustu takovejch, co kliku
neměli,
na jejich počest my budem veselí.

Krajem se rozléhá motorů řev
kupředu letí česká krev,
kupředu letí česká krev,
muzika burácí.

Zombice

Do naší ulice se stěhovala zombice,
má tetovaný záda, asi mě má
ráda .

Říkám ji dokola, že vypadá jak
mrtvola,
usměv neuvízne, jen mě trochu
hryzne .

Má krásný žlutý vočička, je to
moje holčička.
Z natržený huby čnějí dlouhý zuby.

V rubáši peláší mému náručí vstříc
zombice z naší ulice.

Usmívá se zombice, když zmizela
řeznice.
V hrnci něco vaří, kde jsou popeláři.

Zavřeno má pekařství, kde je pekař?
- kdopak ví?
Místní policie, se před ní neukryje.

Před mojí malou zombicí, co
vyprázdnila ulici.
Už je taková zrůdička hladová.

V rubáši peláší mému náručí vstříc
zombice z naší ulice.

Vyžraná je márnice i Ruzyňská
věznice.
Brácha nevěří, že ho chce k večeři.

Praha žije v panice, že sežere ji
zombice.
Moje chcípla láska, co do ouška mi
mlaská.

Já až se s ní ožením, tak vás
taky všechny sním.
To mě naučila živá-mrtvá milá .

V rubáši peláší mému náručí vstříc
zombice z naší ulice.

Ztracení hoši

Krátery na duších, který nikdo
netuší
zamaskovat legrací, srdce krvácí.
Navzdory kritikům budeme mít
vlastní dům,
kde budem jenom my hoši ztracený,
ten dům si každej ve svým srdci
postaví.

Jsme prokletá banda, co dolů padá,
naděje na štěstí pomalu zvadá,
pouliční písně zpívaj pěsti
na klouzačkách do neštěstí.
Blbě se usíná, rychle jde čas
snad jednou probudí nadějí v nás
a po těchhle klucích co hrozili
všem,
jednou se jednou slehne zem.

Tempo je zběsilý, koně se splašily
jsme ztracení hoši, co zabloudili,
my jsme ty ztracený, hříchem
zablácený,
justice je nahá, když si po nás sahá,
jdem po stopách, co vedou rovnou
do ráje.
Hezkej pan s kravatou, s čepicí
placatou
nepustí nás do dveří, když se sešeří.
Ti co s vlky vyjou, lásku v nás
zabijou,
ke štěstí jím stačí, když nás ke zdi
tlačí,
to my jsem hoši asi navždy
ztracený.

Jsme prokletá banda, co dolů padá,
naděje na štěstí pomalu zvadá,
pouliční písně zpívaj pěsti
na klouzačkách do neštěstí.
Blbě se usíná, rychle jde čas
snad jednou probudí nadějí v nás
a po těchhle klucích co hrozili
všem,
jednou se jednou slehne zem.

Tak roky plynulý, starý časy
minuly
a list oddací karty obrací.
Naběhly myšlenky, jak zaplatit
složenky,
ale energie, ta v nás pořád žije,
jen pomyslnej mantinel ji zadrží.

Jsme prokletá banda, co dolů padá,
naděje na štěstí pomalu zvadá,
pouliční písně zpívaj pěsti
na klouzačkách do neštěstí.
Blbě se usíná, rychle jde čas
snad jednou probudí nadějí v nás
a po těchhle klucích co hrozili
všem,
jednou se jednou slehne zem.

Někdy se otočím, za mnou můj
vlastní stín
vstoupil do dveří, venku se šeří.
Hlavou na mne kývá, do tmy mne
vyzývá,
tam stojej postavy, čas se zastavil,
to vracej se mi zpátky hoši
ztracený.

Jsme prokletá banda, co dolů padá,
naděje na štěstí pomalu zvadá,
pouliční písně zpívaj pěsti
na klouzačkách do neštěstí.
Blbě se usíná, rychle jde čas
snad jednou probudí nadějí v nás
a po těchhle klucích co hrozili
všem,
jednou se jednou slehne zem.

Včera mě někdo...

Tak si v pohodě kráčím temnou
ulicí
vedle se perou dva rváči, ne česky
mluvící.
Děvy tu prodávají těla, vedle opilec
blil,
pak kulka přiletěla a někdo mne
zastřelil.

Včera mě někdo trefil,
prohnal mi hlavou kulku,
zem byla hrozně studená
ze života užil jsem si půlku.

Vůbec nevím proč, rudě se mi
zastřel vobzor,
pro slepičí kvoč, měl jsem si dávat
pozor.
Možná si mě někdo s někým splet
a možná kvůli krátkejm vlasům,
pěkně zkurvenej je ten svět,
asi jsem měl změnit trasu.

Včera mě někdo trefil,
prohnal mi hlavou kulku,
zem byla hrozně studená
ze života užil jsem si půlku.

I vám se to může stát, že vás někdo
střelí,
nemáte tak blbě stát, že jste to
nevěděli?
Střílení je dneska v módě, hlavně
pro ty z ciziny,
tak radši zůstaňte doma a
nedělejte kraviny.

Včera mě někdo trefil,
prohnal mi hlavou kulku,
zem byla hrozně studená
ze života užil jsem si půlku.

Krysařova zpověď

Nevím, proč jsem poslední noc nemohl spát,
přece není tu nic, čeho měl bych se bát,
jdu zas krysy, jak obvykle, na smrt hnát.
Co je to za mrak, co se mi do mysli vkrad,

vím co je umírat. Znám všechnu bolest tady toho
světa.
Mně neublíží nenávist, už vůbec ne zlá věta.
Když cit se zvolna probouzí, to s Krysařem je
veta.
Musím odejít, hned jak dozní píseň staletá.

Radši ať pojdu, ať smrt mě skolí,
láska nepatří do srdce krysaře.
Co po mně chceš, Osude! Vždyť to bolí.
Proč podíval jsem se dnes týhle ženě do tváře!

Na obzoru vidím matně,
rudou skvrnu, je jako krev,
k tomu slyším, a to je špatně,
lidí řev.

Jak voda dav se valí,
teď už jej nezastaví nejpevnější val.
Ta síla trhá skály.
A Bůh se na to ani radši nedíval.

Vidím, jak domy hoří,
jak někdo bez důvodu krev tu prolévá,
jak hodnoty se boří,
z tý hrůzný představy mne horko polévá.

Musím zůstat tím, kým jsem byl,
jako prázdnej pokoj v opuštěnym domě.
Díky za to, že jsem pochopil,
že láska není pro mě.

Osude, jak jsem ti teď za výstrahu vděčný,
ještě dneska tohle město opustím.
Pro tenhle kraj jsem velmi nebezpečný.
Díky za to, že to vím.

Králíček Azurit

Seriál skončil. desátá bije
S údery hodin klesá tvá šíje.
Zívat je levné. nejlevnější je
Pořád jen ve dvou být.
Zrcadla koupím v kutilském krámě.
Budem se množit, i když jen klamně -
říkám si, když tu vykoukne na mě
Králíček Azurit

V prádelním koši pěkně si hoví.
Nádherně modrý, hebký a nový.
Byt máme velký, jenomže kdoví
proč se k nám přišel skrýt.
Hned mi řek: "Jsem tu dík ruce trhu.
Vědecky počat, z dobrého vrhu.
Poslední výkřik vývoje druhů -
Králíček Azurit.

ty snad chceš dítě? Přemýšlej chvíli!
Na to jste ještě nanešetřili.
Já jsem však levný, odolný, čilý!
Vem si mě. Získáš klid".
Co na to říci? Je to tak jasné.
Údaje sedí. Výpočet pásne.
Přesvědčil všechny - proč tedy nás ne?
Králíček Azurit.

Osud nás vodí různými tanci.
Málokdy ovšem dá nám i šanci.
Ten, kdo ji pustí nebude v ranci.
V tom musí jasno být.
Šlo to ráz na ráz. byla to chvíle.
Srst sice modrá, maso však bílé.
Chutné a zdarma... Pištěl tak mile.
Králíček Azurit.

Pozdrav z fronty

Je na nádhernej večer, tak začínám psát
a víno mi dodalo sil.
Bůh je mi svědkem,že měl jsem tě
rád - to tenkrát snad ještě byl.
Tvý dopisy všechny jsem tisíckrát čet,
v nich stálo, jak v tvým klínu spím.
Však s posledním volnem se roztříštil
svět v němž nikdy tě neopustím. 

Pak u vlaku ty - cizí žena! Promiň
mi, že jsem ti lhal.
Ještě teď slyším tě toužebně sténat ...
Tu tvoji fotku jsem roztrhal.

Už nepřijdu nikdy tou pěšinou k vám.
Víš, já jsem teď tady ty tam.
U díry v blátě se sám sebe ptám,
a sám si i odpovídám ...

... proč u vlaku jste stály na mě jste se
smály,
ty a moje máma, starší cizí dáma.
Dětskej pokoj? K smíchu ! Povečeřím
v tichu.
Rozhovory váznou, vždyť mám duši
prázdnou.
Vzpomínky jen bolí ať už na cokoli.
Ztracenej je klíč ... Už abych byl pryč!
Zpátky se chci vrátit, ne se tady ztratit.
Fronta zpátky láká, domov pro vojáka.

Když země je rozrytá polibky děl
a hvízdání protíná vzduch,
píše ti kacíř, co do pekla chtěl pro
mámení barevnejch stuh.

Pro tenhle okamžik nemůžu lhát a utíkat
jak malej kluk.
Ať jinej zabuší u vašich vrat - mě uhranul
polnice zvuk.

Když zatroubí nám k boji, tak to za to
stojí. Nenávist i láska - kolem země praská.
Plameny se mají, když si s náma hrají.
Pak nastane klid a my snad můžem jít
každej do svý díry bez boha a víry.
Z ušlápuejch branců zbyla banda kanců!
Tak se teda měj a něco si přej,
než se nebe zřítí a tím skončí žití.

A tak posílám ti pozdrav z fronty. Oheň
už přestává hřát. Víno je silný a teploučký
střílny, přijmou mě s láskou až odejdu spát.

1938

Nesmí spustit z očí silnici.
Prst na spouští, hlídá hranici.
Přesně tak, jak řekl velitel :
vyčkávat až přijde nepřítel.
Zbraně chladí v rukou víc než led,
potom přišel rozkaz nestřílet.

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Zlost a rozkousanej ret,
nahmatal krabičku cigaret.
Poprvé a na vždy už se vzdal.
Dneska na posledy rovně stál.

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Vypuštěn, jak fotbalovej míč,
odchází tak trapně z hranic pryč.
Pro slzy už skoro nevidí.
Habešanům marně závidí.
Nejde to skousnout, jen tak tiše stát,
bez náznaku obrany nechat se fackovat.

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Ze železa stal se potom sliz
a záletník tak dostal syfilis.
Hrdina se před zrcadlem lek,
včera na souseda něco řek ...

Muži s padáky (a dětským sborem)

Letadlo stoupá nad mraky,
v něm čtyři muži s padáky.
Tváře se černají barvivem,
kapsy jsou narvaný střelivem.V překrásný noci se vznášej tmou,
ale jen tři padáky se otevřou.
K zemi se řítí jeden z nich.
Skok poslední z posledních. 

Vešla smrtka dál bez pozvání
s kosou ve vaku.
Rána o zem změní k nepoznáni -
nevýhoda padáku. 

Není čas na slzy jde se dál.
Strážnej v budce usínal.
Ještě že tak ! Aspoň měl to hned.
Ledvinu rozpůlil bajonet. 

Když potom měsíc ozářil stín.
Vylezl ten střelec z ostružin.
Natáhnul, zamířil, vypálil.
A úplně přesně strefil cíl. 

Zase smrt se do jídelny vkrádá,
hladová velice.
Malá, drzá kulka ráda záda.
Nevýhoda měsíce. 

Ti dva, co zbyli, plíží se v před.
Z dálky je oslovil kulomet.
Hlasitě štěká jak zuřivej pes,
už nebude zítra, už bylo jen dnes. 

Letadlo stoupá nad mraky, v něm deset mužů s padáky.
Ale co bych vám o tom povídal,
každej ví dobře, jak to bude dál ! 

A tak smrtka dál kosou mává,
to se nemění.
Pořád bude mrška trochu hravá.
Nevýhoda válčení.

Smrtihlav

Tma padá k zemi níž.
Neboj se slov bratře a přistup blíž.
Tam někde na nebi z motivů slovanských se zrodil stín.
A cejch stále pálí. Pro strach, že se slovo změní v čin.

Jsem Smrtihlav, tak drž se mých křídel
a obletíme svět.
A všichni budou závidět.
Smrtihlav na zádech ozdoba z kostí,
vítám tě v řadách pozvaných hostí.

Spálí plameny město za obzorem. Spálí!
Kalí vodu pán nakažený morem. Kalí!

Malého človíčka v brýlích přelet můry vyděsil.
Tak začal kolem sebe plácat. Zběsile. Ze všech sil.
Ale byl moc slabý na to, aby zabil.

Létá můra dál klidně kolem světa. Létá!

Tam někde na nebi z motivů slovanských se rodí další stín.
A cejch pálil jen chvíli. Pro strach, že se slovo změní v čin.

ANO, jsem Smrtihlav. Mávnu křídly
a roztočím svět.
Jako motýl sem se nepoved.

Smrtihlav na zádech lebka bíle září,
má křídla hebká mají nekonečně tváří
a strach se plíží po stěnách.
Až motýl smrti přiletí,
dejte si pro jistotu, lidi, pozor na děti.

Ale já si jen létám okolo hlav
a jenom děsně vypadám.
Jsem Smrtihlav!
Smrtihlav

Osmý den chaosu

Ohnivý květy vykvetly ze střech domů.
Žár spálil na prach naděje a sny.
Popel se snáší na pahýly stromů.
Klany se rodí. Už se sečetly dny.

Toulavý psi, který nikdo nemá rád,
rvou se o kus masa, z tlam jim kape krev.
A kradmý pohledy míří do tvých zad.
Od skal sem doléhá podivný zpěv.

Konec jedný hádanky, bit je pán i lůza.
V rytmu dětský říkanky, poznáš, co je hrůza.

Taková malá planetka vesmírem si sviští.
Z dálky světu přiváží úplně nový řád.
Osmý den chaosu a bordel v mraveništi.
To zavrhla matka syna, jenž jí neměl rád.

Jedna tlustá čára za nekonečnou pýchou.
Velká tečka za větou nedokončenou.
Kouř se vznáší nad krajinou tichou
a ty ještě jednou zamávej na rozloučenou.

Knokautován na kolenou klečí náš svět.
Poražen se těžce sbírá z otřesu.
Modlitba se dere přes popraskanej ret.
Vítá tě Země v novým účesu.

Taková malá planetka vesmírem si sviští.
Z dálky světu přiváží úplně nový řád.
Osmý den chaosu a bordel v mraveništi.
To zavrhla matka syna jenž jí neměl rád.

Konec jedný hádanky, bit je pán i lůza.
V rytmu dětský říkanky, poznáš, co je hrůza.

Taková malá planetka vesmírem si sviští.
Z dálky světu přiváží úplně nový řád.
Osmý den chaosu a bordel v mraveništi.
To zavrhla matka syna jenž jí neměl rád.

Na obzoru ani mrak ani loď

Na obzoru ani mrak, ani loď, no prostě prd,
Nuda, to je pruda, to už fakt je lepší smrt.

Plavím se tu jako vůl a ksicht mi rozežírá sůl.
Nemít místo ruky hák, už bych si facku dal.
Prázdný láhve, prázdnej stůl, hlad se s náma neminul.
Nemá lehkej úděl ten, kdo pirátem se stal.

Na obzoru ani mrak, ani loď, no prostě prd,
Nuda, to je pruda, to už fakt je lepší smrt.

Je schlíplá fangle s lebkou a zkřížený jsou hnáty,
Kořalka ať teče, to je pro nás pro piráty ráj.

Vítr vůbec nevane, a když jo, tak přestane.
Stojíme jak na souši, to nevěstí nic dobrýho.
Než se člověk naděje, skočej na něj kurděje,
Včera jsme si připíjeli na prvního mrtvýho.

Bez výrazný vzpruhy možná za dva dny jsme tuhý.
Tak modlíme se k Bohu, ať nám sešle ňákou bárku.
Jak bych rád měl co žrát, šavle už má taky hlad.
Už se asi nedočkáme loďky plný dárků.
Je schlíplá fangle s lebkou a zkřížený jsou hnáty,
Kořalka ať teče, to je pro nás pro piráty ráj.

Na obzoru ani mrak, ani loď, no prostě prd.
Nuda, to je pruda, kor když se blíží smrt.

Je schlíplá fangle s lebkou a zkřížený jsou hnáty,
ořalka ať teče, to je pro nás pro piráty ráj
Je schlíplá fangle s lebkou a zkřížený jsou hnáty,
Kořalka ať teče, to je pro nás pro piráty ráj
Je schlíplá fangle s lebkou a zkřížený jsou hnáty,
Kořalka ať teče, to je pro nás pro piráty ráj!

Vrána

Taková dírka menší než halíř.
Takový zčernalý malinký nic.
Obraz, co maloval úchylnej malíř,
zátiší s postavou u popelnic.

Asfalt ti vychází naproti vstříc,
není co dodat ani není co říct.
Malý srdíčko v těle chce na poplach bít,
a tobě ňák nejde pochopit, že musíš jít.

Do uší doléhaj chvatný kroky,
blikání majáků neruší klid.
Život si odtéká do blízký stoky.
Je pozdě na plány, je pozdě snít.
Bohužel platí, že život je krátký,
kdyby to šlo, sakra, obelhat čas.
Vrána tě dovede na chvíli zpátky
a ty jako stín vrátíš se zas.

Vítr se zvedá a začíná vát,
vrána už přilétá, zas můžeš vstát
a běžet jak šílenec tam, kam jsi chtěl,
kéž bys jí tak ještě políbit směl.
A pak letíš dál a musíš se smát.
Budou se divit a budou se tě bát.

Kde ses tu vzal, to snad šálí je zrak.
A teď jsou košile rudý jak mák a né jen tak.

Vrána zas přilétá, ty musíš zpět,
opustit navždy ten prašivej svět.
Navrať se tam, kde jsi dávno měl být,
jdi najít tajemství, co nesmíš prozradit.

Prašivej pes

Zrovna jsem koupil prutem přes záda
vod tlustýho chlapečka v modrý šále,
rána za uši nezahnala hlad,
kterej mám stále.

Tamta nafintěná doga se má,
taková hezká, bohatá panička jí vodí,
s takovou smůlou, jakou mám já,
s tou se snad rodíš.

Sem prašivej čokl, prašivej pes
a každou chvíli lituju,
že sem někam vlez,
ženou mě kvaltem ode všech vrat
a přitom
já mám lidi rád.

Brutálně žerou mě blechy v kožichu,
každou noc zdá se mi o psím ráji,
o hárajících fenkách
a o mě jak se tam s nima válim.

Včera mě u nádraží honili chlápkové,
co si mě málem upekli k jídlu,
asi jim taky schází kus k dobrýmu bydlu.

Sem prašivej čokl, prašivej pes
a každou chvíli lituju ,že sem někam vlez,
ženou mě kvaltem ode všech vrat
a přitom
já mám lidi rád.

Pra-prašivej čokl, prašivej pes
co každou chvíli lituje, že někam lez,
ženou ho klackem ode všech vrat
a přitom
kupodivu
eště má lidi rád.

Pra-prašivej čokl, prašivej pes
co každou chvíli lituje,
že někam lez,
ženou ho klackem ode všech vrat
a přitom
kupodivu
eště má lidi rád.

Třista z místa

Tak a teď proberem, to co mě nechceš říct,
ale myslim si,že už to chápu
...že po světě pobíhá daleko víc
přítažlivejch chlapů.

Všichni to věděli a všichni se mi smáli,
že dělala si ze mě vola.
A teď nás vezou tam k oltáři v dáli
ultrarychlý kola,
ultrarychlý kola.

Dvěstě v městě,
třista z místa,
přímou čarou do náruče antikrista,
semafor má barvu jako komunista.
Letíme jako střela, nelži žes to nevěděla!
Lásko, lásko budeme se bát.
Řítit se nocí jako tolikrát.
Snad mě máš ráda, i já tě mám rád.
Hlava se mi z toho točí,
proč ti tečou slzy z očí.

Né teď je pozdě na dávání kopaček,
v těch se špatně jede,
a nás čeká ještě pár pitomejch zatáček.
Měl jsem ti to říct předem.

Je rozmazaná krajina a gumy kvičí
song na rozloučenou.
Všechno ti odpouštim,
když do tmy fičim.
A ty budeš mou ženou.
A ty budeš mou ženou.

Dvěstě v městě, třista z místa,
přímou čarou do náruče antikrista,
semafor má barvu jako komunista.
Letíme jako střela,
nelži žes to nevěděla.
Lásko , lásko budeme se bát.
Řítit se nocí jako tolikrát.
Snad mě máš ráda, i já tě mám rád.
Hlava se mi z toho točí,
proč ti tečou slzy z očí.

Dušičky

Uprostřed lesa ležím v mechu
a prost všeho spěchu
fakt nevím kam dál.
Hvězdy mlčí, jak do nich čučím
a ptám se, jestli sem
nepřebral.
Hlava se točí,
když zavírám oči,
to spánek se pod víčka
neslyšně dral.

Na dušičky pozor dejte,
do mechu v lese si nelehejte.
Světy se prolnou na dušičky,
tak buďte doma a zapalte svíčky.

Prazvláštní chvění mě ze spánku budí,
chladná zem studí,
však cosi mě hřálo.
Cizí dívka mě po tváři hladí
a že mi to nevadí, tak se to stalo.
Havraní vlasy mi bičujou líce
a já chci více,
vždyť ještě mám málo.

Na dušičky pozor dejte,
do mechu v lese si nelehejte.
Světy se prolnou na dušičky,
tak buďte doma a zapalte svíčky.

S neznámou kráskou pak do tmy sem spěchal,
však něco jsem nechal tam na mechu.
Kampak mě vede,
kampak to běžím,
vždyť mý tělo leží tam bez dechu.

Na dušičky pozor dejte,
do mechu v lese si nelehejte.
Světy se prolnou na dušičky,
tak buďte doma a zapalte svíčky.
Na dušičky pozor dejte,
do mechu v lese si nelehejte.
Světy se prolnou na dušičky,
tak buďte doma a zapalte svíčky.

9mm argumentů

Quantum tarantulí
(z rockové operety Zabte Sršně)

Nad mojí hlavou furt krkavci krouží
hmm, to se hned pozná, kdo je tu šéf!
Prodám ti, gringo, to po čem toužíš
tequilu, děvky, kvéry i krev.
A když nemáš prachy, tak si šetři na rakev.

Můžeš mě mít, když to zaplatíš
můžeš si šáhnout za dekolt.
Když něco přihodíš, smíš i níž.

Znáš tohle, gringo? To je Colt!

Zákony džungle, víš, ty tady platí,
i když to mučačos nemají rádi.
Semtam se holt někdo tak trochu ztratí
ve tmavejch koutech se schovávaj hadi!
Jen když patříš do rodiny, tak to nevadí.

Devět milimetrů
důraznejch argumentů.
Kdo prohraje v Černým Petru
poputuje do cementu.

Já mám balšój pistaljét
smůla jestli u těbjá nět.
Zaplať, amigo, nebuď vůl.
Víš co je to včelka? Tak těch mám plnej úl!

Mám do vínku dáno, že jednou mě sejmou.
Sudičky asi mi věštily sjetý.
Až jednou ucítím nad hlavou lejno
má rada se vejde jen do jedný věty -
Dejte pozor pistoléros na kulometos!!!

Devět milimetrů...

> 
Kdyby

Kdybych byl chytrej, tak bych nebyl blbej,
kdybych nebyl blbej, byl bych jako Einstein.

Kdybych byl něžnej, tak bych nebyl hrubej
a kdybych nebyl hrubej, neměl bych rád Rammstein.

Kdybych nebyl lempl, asi bych byl pilnej,
pak bych se líp učil a moh sem dělat ředitel.
Kdybych nebyl slabej, tak bysem byl silnej,
ale že já nejsem, to je pěkně na pytel.

Kdybysem měl prachy, to bych nebyl chudej,
asi bych byl bohatej. Jó to by bylo príma.
Přestal bysem chlastat. Přestal bych být tvrdej.
Vypad bych vodsaď, hledat lepší klima.

Kdybych nebyl debil, tak bych něco zdědil,
život by byl lepší a já bysem byl bourák.
Kdybych nebyl debil, nežil bych v tý šedi.
Někam bych se juknul. Třeba do Bulharska.

Obsidián
(* Obsidián = černě zbarvený nerost, jemuž jsou připisovány magické vlastnosti)

Srdce jí prudce bušilo. Malá, sotva šestiletá, Elfka, jejíž hlavu pokrývala stříbrná kštice, se chvěla strachem za sametovým závěsem, přikrývajícím zaprášenou knihovnu. Věděla, že On už je v místnosti, i když ho vůbec neslyšela přijít. Cítila, že o ní určitě ví.

Vysoké kamenné věže trčící z pahorku za Lesem jako přísně zdvižený ukazovák, a jejího tajemství se bály veškeré elfské ratolesti. Nejinak na tom byli i jejich rodiče, a ti to zase zdědili po svých předcích. Tajemný a věčně zamračený mág, který obýval černou věž už od nepaměti, zavítal do elfských příbytků v Lese jen zřídka. Zato děti přicházeli k jeho domovu mnohem častěji, ponejvíc když se nudili a chtěli si užít nějaké dobrodružství. Stačilo však, aby čaroděj otevřel dveře, a malí Elfové pelášili pryč jako o život. potom se, zadýchaní a vystrašení, vzájemně dělili o své zážitky v bezpečí jejich Lesa.

Ten večer se rozhodla ukázat všem ostatním, kdo je z jejich party ten nejstatečnější. To budou valit oči, až jim bude vyprávět, co v noci, ve věži, zažila.
Když před sebou spatřila pootevřené dveře, vůbec ji nenapadlo, že její rodiče budou až do rána umírat strachy. Před očima měla jen obdivné pohledy jejích vrstevníků, kteří ji doprovodili až na kraj Lesa a pak už jen z dálky sledovali, jak se malá, hbitá postavička blíží ke svému cíli, a ani při tom nedutali. Měsíc v úplňku ozařoval krajinu a přikrýval ji pláštěm utkaným ze své magické vznešenosti. Stříbrná hlavička zmizela v útrobách černé věže jako světluška v tlamě ropuchy.

Teď v úkrytu za závěsem v mágově pracovně, už dobře věděla, že sem neměla chodit, a přála si, aby uměla vráti čas. Po tváři si razila cestu první slza.
Vlastně ani nebyla překvapená, když čaroděj pomalu odhrnul závěs. Měla jen zavřené oči a třásla se.
"Co tady děláš?", uslyšela mágův hlas a pomalu se podívala do jeho hlubokých očí, tmavých jako obsidián. Slova nebyla zlá ani výhružná. Byla to jenom prostě položená otázka...

Zavři oči a nastav dlaň.
Vložím ti do ní obsidián.
Magická slova naplní chrám
a slzy skanou na pentagram.

Luna se blíží, až se tají dech.
Tajemství odhalí.
Její stříbro ti ulpí na křídlech.
Zvony zní do dáli.

Obsidián černý jako noc.
Tvoje srdce už zná tu moc.
Teď víš, co je duše bez těla,
brány si zavřít nesměla.

Tohle tajemství nebudeš chtít nikde vyprávět.
Ať ho pozná... ať si ho pozná každý.
Černý obsidián skrývá celý svět.
Ty to teď víš, a víš už to navždy.

Otevři oči a ukaž dlaň.
Vezmu si zpátky obsidián.

Sen

Vítr voní májem, dav hučí, že jsem vrah.
Já už nemám zájem si lhát, že nemám strach.

Bože můj, Bože můj aspoň jednou při mě stůj.
Duše má špinavá trpí, tak jí opatruj.
Mám se kát? Mistr kat naučí mě nedejchat.
Měl bys při mě stát. Kurva měj mě rád!!!

Vrátit tak čas! To tady na tom světě nejde.
A než utichne můj hlas, daj mi, co se do mě vejde.

Měl sem sen, že na jeden den
mi otevřeli celu a já mazal ven.

Přes pole, přes řeky,
abych zase cejtil tvoje doteky.

Už jsem nebyl bandita, už sem neby lotr.
Byl sem tvůj hodnej starej a byl jsem hodnej fotr.
Ten nádhernej sen zmizel jako pára
a já tu stojím pod voprátkou sťatej jako kára.

Vrátit tak čas! To tady na tom světě nejde.
A než utichne můj hlas, daj mi, co se do mě vejde.

Vrátit tak čas! Dostat další šanci
a jít konečně za světlem...
V pekle je sakra tma jak v ranci.

Tajemství
(z rockové operety Zabte Sršně)

Čekám na tebe.
Tolik let už tě znám.
Schody do nebe kloužou jak led.
Ruku ti dám.

Tolik, tolik hvězd máš nad sebou.
Je tolik, tolik cest, co tě k nim dovedou.

Jméno mé už znáš.
Jsem tvůj stín i tvůj strach.
Dál mě potkáváš,
vyrůstám na slzách.

Tolik, tolik hvězd máš nad sebou.
Je tolik, tolik cest, co tě k nim dovedou.

Čekám za mlhou.
Netušíš, co ti chci říct.
Co se skrývá zatou tmou?
Možná nic. A možná víc...

Tolik, tolik hvězd máš nad sebou.
Je tolik, tolik cest, co tě k nim dovedou.

Stvůry

Přikradli se na můj hrad. Přišli se mi do snů smát.
Můry.

Přišli, sebrali mi klid,
ač jsem nešel otevřít.
Stvůry.

Dobře vím, co tady chtějí. Piju krůpěj po krůpěji jed.
Líbí se jim v tomhle kraji, z astrálu sem přilétají zabíjet.

Hlavně když je tma, řádí v předsíni
nebo za dveřma nebo v kuchyni.
Píchají mi do žil smutek
a já nemám kam bych utek.

Přícházejí když se stmívá. Odevšad se na mě dívaj.
Ostrý jako ostří meče, nikdo nikam neuteče.
Čas pomalu teče a noc se tak vleče.

A já vím, co tady chtějí. Piju krůpěj po krůpěji jed.
Líbí se jim moje stavy, ať vypadnou z mojí hlavy hned!

Až mě stvůry dostanou, tak napište mý mámě,
že se psychiatr plete, že stvůrám pšenka kvete.
Ať si moje tělo tleje pro mě za mě v jámě.,
hlavně ať se zbavím těchhle monster z mojí hlavy!

Většinou děsně ječí, sedaj si na mý lože
a když se zmítám v křečích, tak do mě bodaj nožem.
Stvůry.

Ukrutný jsou noční šichty a ty jejich bledý ksichty.
Neustále na mě civí, ani mrtví ani živí.
Stvůry.

Je mi jasný, co tu chtějí. Kape krůpěj po krůpěji pot.
Zrůdy svojí cestu znají, a proto se vydávají na pochod.

Až mě stvůry dostanou, tak napište mý mámě,
že se psychiatr plete, že stvůrám pšenka kvete.
Ať si moje tělo tleje pro mě za mě v jámě.,
hlavně ať se zbavím těchhle monster z mojí hlavy!

Přikradli se na můj hrad.
Přišli se mi do snů smát.

Přišli, sebrali mi klid,
ač sem nešel otevřít.

Zase slyším vytí teskné, na střeše se matně leskne měď.
Přilétají netopýři. Uletím jim - dva, tři, čtyři - teď!

Jméno ve skále

Je sychravý konec léta, rok 9 po kristu. Početný římský vojenský sbor se přibližuje k místu zvanému Teutoburský les. Unavení legionáři se ukládají ke spánku a ač jsou vyčerpaní a prokřehlí, není důvod k obavám. Trestná výprava do srdce Germánie bude do určité míry jen rutinní záležitost. Není na světě armády, která by zkušené a dokonale vycvičené legie dokázala porazit...

Ptáci po nebi táhnou.
Slunce se k obzoru sklání.
Sedím a tesám do kamene.
Posílám bohům svý přání.

Kéž je ze mne centurion, kéž přijde řada na můj štít.
V lesích plných barbarů, jenž si nezaslouží žít.

Soumrak pomalu padá
na šedivou Germánii, nepřátelskou a zlou.
Nevíš, co bude zítra, nevíš, co bylo dnes.

V mlhách je cítit zrada
a močál čeká na legii.
Tak nevlídně nás vítá
Teutoburský les.

Z nápisu ve skále se budoucí dozví, kdo před věky tu stál.
Kdo tu navždy svoje jméno vytesal.
Pak jednou tiše vysloví, ten kdo zabloudí až sem,
kostrbatá písmena psaná Římanem.Soumrak pomalu padá
na šedivou Germánii, nepřátelskou a zlou.
Nevíš, co bude zítra, nevíš, co bylo dnes.

V mlhách je cítit zrada
a močál čeká na legii.
Tak nevlídně nás vítá
Teutoburský les.

V září roku 9 našeho letopočtu došlo v bažinách Teutoburského lesa (na území dnešního Německa) ke střetu tří elitních římských legií v počtu mezi 30 až 40 000 muži s germánskyým kmenem Cherusků vedených náčelníkem Arminiem (Hermannem).
Když se legionáři roztažení do nekonečného zástupu jen s velikými obtížemi prokousávali rozmoklým terénem a bažinami, z hloubi Teutoburského lesa na ně zaútočili germánští válečníci ze všech stran. Po třídenním masakru utrpěl neporazitelný Řím jednu z nejkatastrofálnějších porážek v historii a z početného kontingentu se podařilo zachránit jen pár šťastlivcům.

Láska (prase)

Ty jseš moje láska
a já jsem tvůj kanec.
Půjdem spolu do kasína.
Vyděláme ranec.

Jsem tvůj malej dobytek a ty mě dobře znáš,
tak tě večer z lásky pozvu na pivo a na guláš.
Až to všechno sežerem, na zdraví si připijem.
Až se trochu opijem, tak si lásky užijem.

Ty jseš moje všechno
a já sem tvý prase.
Půjdem spolu na karty
a vyděláme zase.

Ty jseš moje slůně
a já jsem tvý čuně.
Lehneme si na slámu
a budem jen tak čumět.

Ty jsi moje gemblerka
a já jsem tvůj forbes.
Půjdem spolu do hospody
nahoře i dole bez.
Půjdem spolu do hospody
budem dělat čurbes.

Jsem tvůj malej dobytek a ty mě dobře znáš,
tak tě večer z lásky pozvu na pivo a na guláš.
Až to všechno sežerem, na zdraví si připijem.
Až se trochu opijem, tak si lásky užijem.

Vltava

Ve vratký bárce mě unáší proud.
Sám sebe se ptám, kam sem vlastně chtěl plout.
Zvolna se stmívá.

Hluboká voda mi odpověď nedá,
pořád se ztrácím a pořád hledám.
Měl bych se líp dívat.

Proud už sílí, peřej se blíží.
Nechci snít, i když oči se mi klíží.
Všechno chci vidět tak jasně, jako by byl den.
A když se otočím, jsem úplně v šoku.
Z vlastní hlavy plný vzteku a lacinýho moku.
Vizionářem a sám sobě lhářem jsem utopil svůj sen.

Smutný pohled do davu na břehu.
Naše čest se v bizardním příběhu
zoufale zmítá.

Šašci se ve vilách opíjí mocí.
A já se ptám, jestli po týhle noci
může ještě svítat?

Růže do uší, hluší lidé netuší,
že dávno hmota zvítězila nad duší.
Příští stanice je peklo, i když slíbený byl ráj.
Prachy jsou pravda, obsah je forma
a drzá lež je propříště norma.
Do mozku vrtá skutečnost krutá, že padl stín na můj kraj.

Zavři oči a poslouchej. Na chvíli tu budu s tebou.

Peníze, peníze hýbou světem.
Přidej se a pak kulometem
smíš určovat právo.

Musíš si vybrat tu správnou stranu.
Souhlasit a jít, nebo dostaneš ránu.
Nechtěj myslet hlavou.

Můžeme si dopřát výdobytky doby
a do půllitru syčíme slova plná zloby.
Jedovatý plivanec se stává důkazem.
Ten tohle má a ten má ještě víc!
"A já to chci taky!", se řve z plných plic.
Co nás čeká? Kam nás donese řeka?
Kam kráčí naše zem?

Neboj se, už tě nechci trápit. Možná to tak bude lepší.

Šance
(z rockové operety Zabte Sršně)

Představujte si:
Noc. Vůz jedoucí rychlostí přes 200 km/h. Noční hudbu zrádia. Mikrospánek. Let někam daleko do pole. Kotrmelce, hromadu šrotu a smrad benzínu. A pak jen ticho a mlhu.

A tak jsem vděčnej za tu šanci,
že přijde po životě ráj,
kde ti suchou deku daj.
A snad tam budou pěkný stromy
a čistý záchody - to mám rád.

A když nic není, tak co to změní?
Já se obávám že nic.
Všechno má svůj rub i líc.
Ale tu šanci, tu si prostě nedám vzít.

Pěkná šlupka, stříbrný čtverečky.
V hlavě mi zvoněj malinkatý zvonečky.
Uprostřed šrotu mám zutou botu
a rozjímám o životu.
(Ale dyť já vim, že o životě!)

Je to dobrý, ještě dejchám,
života se neostejchám.
Noc se chýlí zvolna k ránu.
Jestlipak se vodsaď ještě dostanu?

A tak jsem vděčnej za tu šanci,
že přijde po životě ráj,
kde ti suchou deku daj.
A snad tam budou pěkný stromy
a čistý záchody - to mám rád.

Kde je anděl? A nebo saniťák?
Nebo hasič? Ať je to tak nebo tak,
hasič, anděl, saniťák nebo čert,
hlavně, že to neni třeba finančák.

A tak tu vadnu, už je mi zima
a maličkosti už mě nezajímaj.
Smrdí tu benzín, ale nezoufám,
neboť dokud dejchám pořád doufám.

A tak jsem vděčnej za tu šanci,
že přijde po životě ráj,
kde ti suchou deku daj.
A snad tam budou pěkný stromy
a čistý záchody - to mám rád.

Krysař 2002

Nenávistná

ŠŤEPÁNOVKA:

Tak si přiveď svého fízla.
Nebojím se prevíte!
Jen za pravdu bych to slízla.
Tu neradi slyšíte.
Vrána k vráně patří
a vy jste všichni bratři
sehraný.

Tak to je a tak to bylo
komu by se nelíbilo
prachy mít, pak máš klid.

Tady u nás dej si majzla,
všude kolem krysy jsou.
Klidně přiveď toho hajzla,
ať vás voba sežerou.

Co je dobrý, co zlý
i ta blbá krysa ví.
Pozná to!

A ten, kdo si koleduje,
proti proudu klidně pluje,
zaplatí! A vy jste bohatí.

Radši vodtáhněte z města,
nejste ze stejnýho těsta.
Našinec vám jenom překáží.

Vy, kdo toho tolik víte,
snad se jinde usadíte.
Vaše pýcha nás už zaráží!
Pravda je pichlavá a bolí!

Z lidí dělat jenom cvoky,
abyste líp mohli žít.
A půjčovat na úroky!
Pak jít domek zabavit.

Nikdo vás nepozval!
Tak táhněte o dům dál!
Někam pryč!

Jen odpadky tady hnijou,
na nich krysy v klidu žijou.
Dál!

OBČAN:

Já bych vás hnal!

ŠTĚPÁNOVKA:

Jestli to tak má jít dál,
asi něco stane se.
Ten, kdo jak první se smál,
poslední to odnese.
Jděte někam jinam žít,
budete mít od nás klid.
Nemám strach!

Poslední to byla slova,
nehodlám to říkat znova.
S Pánem Bohem!

VŠICHNI:

Radši odtáhněte z města,
nejste ze stejnýho těsta.
Našinec vám jenom překáží.

Vy, kdo toho tolik víte,
hned se jinde usadíte.
Vaše drzost už nás zaráží!
Pravda je pichlavá a bolí!

STĚPÁNOVKA:

Jen dělej, že neslyšíš,
přijde doba jinačí.
Přijde den, a ty to víš,
kdy omluva nestačí.

Jen se nám klidně směj!
Pak se na pozoru měj.
Propříště.

VŠICHNI:

Všichni o tom tajně sníme,
že nad váma zvítězíme.
Možná. Jednou!

Temný stín

AGNES:

Temný stín tam v rohu stál.
Hmm, sestra má se vdává.
každý se ho trochu bál.
každý si pozor dává.

Z jeho očí cítím chlad,
tenhle stín mohla bych milovat.

On se smrtí je kamarád.
To napsáno má v tváři.
Nikdo ho tu nemá rád,
že prý štěstí maří.

Ani já nemůžu uvěřit,
že právě s ním chci žít.
Srdce mý hoří jasným plamenem,
ty, kdo jsi bez viny, hoď kamenem
po dívce, co ďábla miluje.

Zkouším se marně s city prát,
asi zasáhl mě černý šíp.
To je ten, kdo se mi do snu vkrad,
chci utéct s ním, snad mi bude líp.

Proč mě Bůh touhle láskou, potrestal.
Tak jak dřív radši bych žila dál.
Asi to takhle musí být.

Hádka sester

RÓZI:

Agnes, vzbuď se, otevři oči!
Není to Ostrovan, je horší než lid.
Každou chvíli sem otec vkročí,
to pak by nenašel do smrti klid.

AGNES:

Nemůžu přece poručit citu.
Tys neviděla ten temný zrak.

RÓZI:

Nesmíš propadnout černému mýtu!

AGNES:

Můj cit se nevzbudil přece jen tak?

RÓZI:

Agnes, Agnes, kam jsi oči dala,
komu jsi to duši zaprodala!
Černá, černá je řeka osudu.
Nedělej našemu rodu ostudu!

Hezký, hezký jsou i jiný muži.
Místo jedu přinesou ti růži.
Kolik, kolik jich jen tvou ruku chtělo.
Vraždili by pro tebe, jen kdyby se to smělo.

AGNES:

Kašlu na všechny, kdo pod oknem stoji.
Jako psi se trapně o kost rvou.
Chci jen toho, kterého se bojí.
Jen on získal přízeň mou.

RÓZI:

Ten muž za odměnu smrt do města nosí.
Nic o něm nikdo neví, má šat žebráka.
Pusť ho z hlavy, tvá sestra tě prosí!
Ty nejsi žena lecjaká.

Agnes!

AGNES:

Rózi! Jestli mě máš ráda.
Nech můj osud jenom v rukou mých.

RÓZI:

Vina, vina i na mou hlavu padá,
že já ráda splním to, co máš na očích.

OBĚ:

Sestry, sestry vždy při sobě stojí.
Umřít může jedna pro druhou,
stejná, stejná, stejná krev nás pojí.

AGNES:

Já mam ráda sestru svou.

RÓZI:

A já zas tu svou.

Krysařova zpověď

KRYSAŘ:

Nevím, proč jsem poslední noc nemohl spát,
přece není tu nic, čeho měl bych se bát,
jdu zas krysy, jak obvykle, na smrt hnát.
Co je to za mrak, co se mi do mysli vkrad,

vím co je umírat. Znám všechnu bolest tady toho
světa.
Mně neublíží nenávist, už vůbec ne zlá věta.
Když cit se zvolna probouzí, to s Krysařem je
veta.
Musím odejít, hned jak dozní píseň staletá.

Radši ať pojdu, ať smrt mě skolí,
láska nepatří do srdce krysaře.
Co po mně chceš, Osude! Vždyť to bolí.
Proč podíval jsem se dnes týhle ženě do tváře!

Na obzoru vidím matně,
rudou skvrnu, je jako krev,
k tomu slyším, a to je špatně,
lidí řev.

Jak voda dav se valí,
teď už jej nezastaví nejpevnější val.
Ta síla trhá skály.
A Bůh se na to ani radši nedíval.

Vidím, jak domy hoří,
jak někdo bez důvodu krev tu prolévá,
jak hodnoty se boří,
z tý hrůzný představy mne horko polévá.

Musím zůstat tím, kým jsem byl,
jako prázdnej pokoj v opuštěnym domě.
Díky za to, že jsem pochopil,
že láska není pro mě.

Osude, jak jsem ti teď za výstrahu vděčný,
ještě dneska tohle město opustím.
Pro tenhle kraj jsem velmi nebezpečný.
Díky za to, že to vím.

Agnes a Krysař

AGNES:

Stůj, ty, co jen skrýváš tvář,
tvůj hlas tě prozradí.
Ty zajal's mou duši
a srdce mi buší,
když stojíš v pozadí.

Nejsi z tamtěch zástupů
mužů spadlých z nebe,
co vždycky mě chtěli
a jen nevěděli,
že čekám na tebe.

KRYSAŘ:

Ty víš sama proč odcházím,
proč skrývám svoji tvář.
Jsem totiž nic.
Ne. Jsem možná víc než nic!
Jsem Krysař.

Jdi domů a zapomeň
a někdy se šťastně vdej.
Moc divnej je svět,
tak jdi pryč a hned.
Na mě nečekej!

AGNES:

I kdybys šel do pekla,
já půjdu za tebou.

KRYSAŘ:

Ty nevíš, co říkáš!

AGNES:

Proč se mne zříkáš!?
Vždyť dávám ti duši svou.

KRYSAŘ:

Má náruč zabijí.

AGNES:

Smrt je má -

KRYSAŘ:

Vášeň opíjí.

AGNES:

- ztracená -

KRYSAŘ:

Toho jsem se bál!

AGNES:

- příbuzná.

KRYSAŘ:

A tak se proklínám, že jsem tu zůstával!

KRYSAŘ:

Když jsem tě uviděl!

AGNES:

Klín můj si vem!

KRYSAŘ:

Zmizet jsem hned měl.

AGNES:

Kdy odejdem?

KRYSAŘ:

Až skončím práci svou.

AGNES:

Áááá...

KRYSAŘ:

Připrav se na cestu trnitou, dalekou!

OBA:

Až bouře nás zasnoubí,
budem oba prokletí.
Za svědka blesk,
už nepoznáš stesk,
ve věčným objetí.

KRYSAŘ:

Až skončím svoje dílo, buď připravená.

AGNES:

Přijdeš pro mne?

KRYSAŘ:

Přijdu pro tebe.

Udeří-li bouře

STAŘEC:

To je město, nad kterým jsem dávno zlomil hůl.
Jako kámen, co se řítí do hlubiny.
Vášeň, děvka špinavá, sype do očí všem sůl,
pak utopí v moři slzí všechny viny.

Zahradník, ten nejvyšší, trávu poseká,
proto, aby další trávník rostl znova.
Á, už slyším píseň přichází z daleka.
Její obsah děsí, i když nemá slova.

Udeří-li bouře, nezná slitování.
Vinu nevinu v hmoždíři rozdrtí.
Konec je všem marným touhám po poznání,
vesmírná tlama je vždy při chuti.

Za záclonu oken noci nikdo nevidí,
oči hvězd se vysmívají lidským láskám.
Štěstí bydlí většinou daleko od lidí
a děti se posmívají vašim vráskám.

Nad starostí dospělých hlavou zavrtí,
netuší, že osud přede svoje cesty.
Nepřemýšlí nikdy o životě o smrti,
bez starostí prožívají první křesty.

Udeří-li bouře, nezná slitování.
Vinu nevinu v hmoždíři rozdrtí.
Konec je všem marným touhám po poznání.
Vesmírná tlama je vždy při chuti.

Udeří-li bouře, nezná slitování.
Vinu nevinu v hmoždíři rozdrtí.
Konec je všem marným touhám po poznání.
Vesmírná tlama je vždy při chuti.

Nánánáná....

Lakomá

HOSTINSKÝ:

To by teda hrálo, jen tak brát.
Sám mám totiž málo. Nízkej plat!
Dlouhodobě střádám, chci mít víc.
Hladem chudák strádám ponejvíc.

Radši budu nemocnej, než abych byl chudej.
Každej přece dobře ví, že život je tvrdej.
Nikomu nic nedlužím, nikomu nic nedám!
Z těch, co smrděj chudobou, žaludek se zvedá.

Jak je krásný bejt lakomej! Ha ha ha!

Skoro by se zdálo, že jsem zlej.
Spíš jak se to stalo - to se ptej!
Zkušenosti špatný k něčemu mi jsou.
Obchodníky zdatný k cíli dovedou.

Radši budu nemocnej, než abych byl chudej.
Každej přece dobře ví, že život je tvrdej.
Nikomu nic nedlužím, nikomu nic nedám!
Z těch, co smrděj chudobou, žaludek se zvedá.

Dechovka

ŠTĚPÁN:

Myslím si, že Krysař ji má moc rád.

ŠTĚPÁNOVKA:

Ti dva se raději neměli znát.

ŠTĚPÁN:

Neměl pryč vodcházet, bude mi scházet.
Měl jsem ho tak ňák rád.

ŠTĚPÁNOVKA:

To se zase vytáhli.

ŠTĚPÁN:

Ostrovani milí!

STĚPÁNOVKA:

I Krysaře natáhli!

ŠTĚPÁN:

To dělaj každou chvíli.

STĚPÁNOVKA:

Myslím, že to přehnali a ďábla vyvolali. Na jeho duši sáhli.

ŠTĚPÁN:

My ponesem riziko!

STĚPÁNOVKA:

S nima jako vždycky.

ŠTĚPÁN:

Nám hodí to na triko!

ŠTĚPÁNOVKA:

To je nelogický.
Vždyť za to nemůžem!

ŠTĚPÁN:

Flétna ublíží všem.

OBA:

Snad to zas ve zdraví přežijem!
Ale rány se nikdy lidem nevyhejbaj.
Náhody národy klidně vylidní.

OBA:

Nejvíc platí ten, kdo hrb shejbá!
Než se voda zas uklidní!

ŠTĚPÁN:

Kéž by se tak Krysař někde chtěl ztratit!

ŠTĚPÁNOVKA:

Něco mi říká, že spíš chce se vrátit!

ŠTĚPÁN:

Zkáza je blízká, už slyším jak píská.

OBA:

Životy chce naše zhatit.

ŠTĚPÁN:

Ježišmarja!!!

STĚPÁNOVKA:

Vždyť je to vlastně tak jedno, co bude.
Tetička zubatá chytí tě všude.

ŠTĚPÁN:

Já nechci teď odejit!
Na onen svět ...

STĚPÁNOVKA a SBOR:

Tam je klid.
Stejně jen prach z tebe zbude.
Rány se nikdy lidem nevyhejbaj.
Náhody národy klidně vylidní.
Nejvíc platí ten, kdo hrb shejbá.
Než se voda zas uklidní.

KRYSAŘ:

Buď zdráv, Štěpáne, a i tebe zdravím, ženo
rybářova.

Proč bych se měl takhle mstít,
rybáři, co vyhýbá se hřích.
Vrátil jsem se jenom rozloučit.
A jen strach vám vidím na očích.

Asi jsem přece jenom nějaká stvůra,
každý ustrnul, když ve dveřích jsem stál.
A když ze sna budí moje noční můra,
snad abych radši nešel (táhnul) dál.

Sen

ŠTĚPÁN:

Zdál se mi sen, jenž ukrad mi spaní,
že za vstřícnost platíme vysokou daní,
a ve vlastním městě jsme my jako cizí,
s vírou jsem doufal, že s ránem sny mizí.

I vyšel jsem do ulic prodávat ryby
a doma jsem zjistil, že peníze chybí,
To okrad mě zas jeden o moji hrdost.
Kde není pomoci, nastoupí tvrdost!

PEKAŘ:

Štěpáne!! Vím, na co asi narážíš,
myslím však, že není tak
zle.

ŠTĚPÁN:

Zrovna ty mě zarážíš.

PEKAŘ:

Mluvíš jak darebák!

ŠTĚPÁN:

Hle!!
Kdosi na odvetu
hodil kámen - já bych řek,
možná, že se pletu,
že měl pekař vztek!

Jejich krev, bratři, je jiná než moje.
Tolik jim patří, jsou drzí - Tak co je?!
Jak je to možný, vždyť není jich víc.

VŠICHNI
Stačí jen mžik a už nemají nic!

ŠTĚPÁN:

No! Přesně tohle je ten správný lék,
jak vím, jsme stejná krev, a já bych řek,
že vy jste ti nejlepší, jste totiž naši!
Dáme se do díla, pomozte braši!!!

VŠICHNI:

Najdeme meče, co předkové kovali, pro nás tu
zůstaly!

ŠTĚPÁN:

Jak symbol práva!

VŠICHNI:

Národu sláva!

ŠTĚPÁN:

Nestůjte v kleče, nebo vás povalí, kam jsme se
schovali !?
Před vlastní duší...

VŠICHNI:

(zařvou)
A srdce buší!!!

ŠTĚPÁN:

Teď běžte domů, emoce stranou.
Pro vaše děti, pro zem milovanou
zítra se sejdem všichni zas tady,
bez těch, kdo nepatří do naší řady.

Krysař a Osud

KRYSAŘ:

Kam se řítí
tahle situace?
Kdo ji chytí?
Legrace bez legrace.
Kvůli mně se
země třese.
Já si neurčil
vlastně cíl.

OSUD:

On se diví,
snad měl lidi rád...
Zešediví,
jestli se tak bude ptát.
Kvůli MNĚ! se
země třese.
Já jsem jeho díl
předurčil!

KRYSAŘ:

Do propasti
stáhnu všechny s sebou.

OSUD:

Kosti chrastí.
Pak ho ruce zazebou!

KRYSAŘ:

Lítost žádná,
pomsta chladná.
Žádá si svou zteč!

OSUD:

Moje řeč!

KRYSAŘ:

Pro jejich pýchu svrbí mne ruce!
Tak jako kámen já teď' mám srdce.
Lidi jsou zlý a život je v sázce
pro ty co, nepřejou, nepřejou lásce!
Možná neví, že jsem lidská bytost.
Škoda. Je pozdě. Už neznám lítost.
Pohnou se skály, bude to brzy...
Budu se smát, až potečou slzy!!!

OSUD:

On si brečí,
je to egoista.
Vždyť mi vděčí
za to, co jsem přichystal.
Díky žádné...
Srdce zrádné.
Vždyť, až bude klid,
můžeš jít.

SBOR:

Pro lidskou pýchu svrbí ho ruce.
Tak jako kámen ztvrdlo mu srdce.
Lidé jsou lidé a život je v sázce.
Nepřeje štěstí, nepřeje lásce.
A už se neví, kdo je lidská bytost.
Z určitých důvodů trápí nás lítost.
Pohnou se skály, bude to brzy.
Bude to k smíchu, až potečou slzy?
Bude to k smíchu, až potečou slzy?

Zvrácená touha

AGNES:

Touha má je zvrácená,
kdo utiší její hlad!
Vrať se lásko ztracená,
ať ti můžu všechno dát!

Proč mi bůh dal moje zvláštní představy?
Jenom snít už mě dál nebaví.
Kdy už přijde Krysař zase zpátky sem?
Kdy už spolu daleko utečem?

Vždyť já čekám na probuzení.

Budem spolu věčně žít
vírem tanců šílených!
Jen ty mi smíš ublížit!
Tvoje láska není hřích.

Tak se vrať pro svou Agnes ubohou!
Dokud ještě vůbec stojím na nohou.
Netrap tu, který dal jsi svůj slib!
Nebo zemřu a třeba mi bude líp!!!
Co když se zítra už nevzbudím?

Cítím, že je blízko.
Přece se nedopustím takovéhle zrady.
Smrt ať si lítá nízko,
nikdy se neotočím ke Krysaři zády.

Kdo temnoty se bojí,
tak třeba do ráje se nikdy nepodívá...
Ať to co chce stojí,
já budu čekat, dokud ještě budu živá.

Určitě je tady,
slyším svýho srdce hlas.
A mne odvede si odtud,
až přijde správný čas.

Sbohem

STĚPÁNOVKA:

Sbohem, můj příteli.
Dnes jsme se viděli
snad ne naposled.
Já věřím, že roztaje led.
Nikdo tu nenávist nechtěl.

Já sice měla vztek...
Kam dojdem, kdo by řek!!
Procitnutí mysl nutí
k rozhodnutí.
Cesta už nevede zpátky!

Snadno se pro pravdu u vína plane,
a když pak opravdu něco se stane,
zavíraj' ústa i největší rváči.
Jiní pak utopí svý oči v pláči.

Jak svůj strach odstranit?
Odvahu kde mám vzít?
Kdo se má rád,
mučedníkem nechce se stát!
Řeka už protrhla hráze!!!

Vrazi

VRAH 1:

Ty ho podržíš a já ho bodnu sem!

VRAH 2:

Spíš ho bodni víckrát, než voba utečem.

VRAH 1:

když je to pro dobrou věc, tak mi krev nevadí.

VRAH 2:

Radši si nezapomeň nabrousit nářadí.

VRAZI:

Protože jsme to my, krysař je už mrtvej muž.
Na všechny zádrhely lékem je dobrej nůž.

Pořádně ať krev tu stříká,
situace o to říká.
Je to naše přirozenost dávná.
Dyť se vraždí po staletí:
starý, mladý, ženský, děti.
Je to teda cesta správná!

VRAH 1:

Vražda není vraždou. V zájmu vyšší moci
jde jen vo urovnání.

VRAH 2:

Hlavně ať je to v noci!

VRAZI:

My nejsme ti, kdo soudí, my jenom konáme!
Tak vlastně zodpovědnost žádnou nemáme!

Pořádně ať krev tu stříká, situace o to říká.
Je to naše přirozenost dávná.
Dyť se vraždí po staletí:
starý, mladý, ženský, děti.
Je to teda cesta správná!

VRAH 1:

Musíte odpustit mu. Je trochu saďourek.
Vyžívá se v tom strašně. Má radost -

VRAH 2:

- to bych řek.
Každej jsme přece ňákej.

VRAH 1:

(ironicky)
To má bejt legrace!

VRAZI:

Teď už nás nezdržujte, musíme do práce.
Dneska si zatancuje pár lidí radostí.
Dyť naše dobrá práce zbaví je starostí.

VRAZI:

Pořádně ať krev tu stříká, situace o to říká.
Je to naše přirozenost dávná.
Dyť se vraždí po staletí:
starý, mladý, ženský, děti.
Je to teda cesta správná.

Právo je síla

DAV:
Právo je síla a jdou k tomu střepy.
K prosbám být hluší a na gesta slepí.
Sluší se držet krok se řekou davu.
Kdopak si zachrání po bitvě hlavu!

Na všechno pozdě je, když hráz se prolomí.
Slabý je ten, komu nohy se podlomí.
Když dupot přebije zoufalý výkřiky,
poslouchej raději tón naší muziky!

Že ti slouží zdraví, HEJ, HEJ
nekonečně plete. HEJ, HEJ
Chyt'se plavče trávy, HEJ, HEJ
než tě voda smete. HEJ, HEJ

Hajný si pomyslel, že je les v pořádku.
Tak do něj nechodil, spravoval zahrádku.
Tvářil se, že ho nic v tom lese nepálí.
Vlci les ovládli, hajnýho sežrali.

S ledovým pohledem, s červenou krůpějí
spálíme naději.
Vztek, to je touha,
noc bude dlouhá!

Sami se podvedem, stíny tak svádějí.
Rána jsou zloději!
Čas ještě zbývá,
to se to zpívá!

Ve správné chvíli pak jedová slina
určí čas poptat se, čí pak je vina.
Morová rána se v soumraku skrývá,
mnohý se může ptát, kolik mu zbývá.

S ledovým pohledem, s červenou krůpějí
spálíme naději.
Vztek, to je touha,
noc bude dlouhá.

Sami se podvedem, stíny tak svádějí.
Rána jsou zloději!
čas ještě zbývá,
to se to zpívá,
S ledovým pohledem, s červenou krůpějí
spálíme naději.
Vztek, to je touha,
noc bude dlouhá.

Sami se podvedem, stíny tak svádějí.
Rána jsou zloději.
Čas ještě zbývá,
to se to zpívá.

Krysař soundtrack

Udeří-li bouře

STAŘEC
To je město, nad kterým jsem dávno zlomil hůl.
Jako kámen, co se řítí do hlubiny.
Vášeň, děvka špinavá, sype do očí všem sůl,
pak utopí v moři slzí všechny viny.

Zahradník, ten nejvyšší, trávu poseká,
proto, aby další trávník rostl znova.
Á, už slyším píseň přichází z daleka.
Její obsah děsí, i když nemá slova.

Udeří-li bouře, nezná slitování.
Vinu nevinu v hmoždíři rozdrtí.
Konec je všem marným touhám po poznání,
vesmírná tlama je vždy při chuti.

Za záclonu oken noci nikdo nevidí,
oči hvězd se vysmívají lidským láskám.
Štěstí bydlí většinou daleko od lidí
a děti se posmívají vašim vráskám.

Nad starostí dospělých hlavou zavrtí,
netuší, že osud přede svoje cesty.
Nepřemýšlí nikdy o životě o smrti,
bez starostí prožívají první křesty.

Udeří-li bouře, nezná slitování.
Vinu nevinu v hmoždíři rozdrtí.
Konec je všem marným touhám po poznání.
Vesmírná tlama je vždy při chuti.

Udeří-li bouře, nezná slitování.
Vinu nevinu v hmoždíři rozdrtí.
Konec je všem marným touhám po poznání.
Vesmírná tlama je vždy při chuti.

Nánánáná....

Život je kámoš

JAKUB
Á, starý kamarád, rybářů král.

ŠTĚPÁN
Nemám teď náladu, abych se smál.
Mě podvedli zas a teď přišel čas,
abych si konečně postěžoval.

JAKUB
Špatně je nahoře zaplakati.
Starosta nikdy sluchu nedá ti.

ŠTĚPÁN
I on je z Ostrova!

JAKUB
Doba je taková.
Musíš se s tím po svém srovnati.

JAKUB
Každej má místo svý na tý zemi.
I já jsem pošlapán, haněn všemi.
To osud zas dal někomu šach.
Na srdci jizvy a v kapse máš strach..

Život je kámoš a hajzl a šmejd,
tu slunce zasvítí tam začne lejt!
Děláš co umíš a stejné pak čumíš.
Tak zavři oči a nech to bejt!

Radost měj, že slunce zasvítilo.
Není tak zle, aby hůř nebylo.
Já, Jakub od brány do bitvy prohraný
vytáhnu zas i kdyby sněžilo.

OBA
Život je kámoš a hajzl a šmejd,
tu slunce zasvítí tam začne lejt.
Děláš, co umíš a stejně pak čumíš.
Tak zavři voči nech to bejt.

ŠTĚPÁN
Tak zavřu oči a nechám to bejt.
Zatím..

Rapsodie vlků

Do spánku se pomalinku vkrádá strach.
Bude tuhá zima v těchhle končinách.
Havrani se pohotově slétaj na větev.
Vlci táhnou krajem, to už ucítili krev.

Smečka je s tebou, když přemáhá tě chlad.
Nebudeš mít hlad, ale nesmíš se ptát.
Tesáky tesají rejhy do skály, i vlčí oči kdysi plakaly.

Vydáš se do noci a kdo ví, zda se vrátíš,
ruskou ruletou si chvíle krátíš.
Sny zůstaly v tunelu, je to bída,
lítost se rozpíjí jako křída.

Smečka je s tebou, když přemáhá tě chlad.
Nebudeš mít hlad, ale nesmíš se ptát.
Tesáky tesají rejhy do skály, i vlčí oči kdysi plakaly.

Smečka je s tebou, když přemáhá tě chlad.
Nebudeš mít hlad, ale nesmíš se ptát.
Tesáky tesají rejhy do skály, i vlčí oči kdysi plakaly.

Výhoda šelem - ty jsi všude jako doma.
Je ztracená zvěř, co je jenom trochu chromá.
Cizí smečka v dálce a na obzoru střet!
Křovím a trním vyrazíte vpřed!

Ráno ti začíná, až když se smráká,
čím dál víc na západ tě slunce láká.
Nemáš co ztratit, proto nejlepší je lov.
Pochopil jsi dávno, že se nenažereš slov.

Smečka je s tebou, když přemáhá tě chlad.
Nebudeš mít hlad, ale nesmíš se ptát.
Tesáky tesají rejhy do skály, i vlčí oči kdysi plakaly.

fet

RF: Ze skal padá divokej vodopád. V dálce je stříbrnej háj.
Vlhkým zrakem si mě prohlíží laň a kolem všechno připomíná ráj.
Nenechavej vánek škádlí šaty, duha nad horama září
a všude kolem rostou kytky zlatý. Řeka se přátelsky tváří.

Slunce nad obzor pomalu stoupá,
laskavý stařec si kápi svlík.
Dřevěná loďka se líně houpá,
přijel si pro mě Cháron - převozník.

Někdo mě zpátky naposled volá,
proč mě konečně nenechá jít,
zmatek a stesk sem probleskl z dola,
jenom pár kroků a bude klid.

Přívětivá cesta, brána a jas.
Zdá se mi to dávno, jsem tak daleko od vás.

RF: Ze skal padá.......přátelsky tváří.

Tam za mnou v hlubině mě děsíval had
a jeho zuby mi otrávily tělo.
Moje zoufalství, to byl jeho hlad.
Co bude dál se nevědělo.

Každej den ten had konal řádně svý dílo.
Bolestivý kousnutí a prudkej jed.
Najednou tma, záblesk a všechno se slilo.
Brána se otvírá tak rychle a hned!

Dohlédnu na druhej břeh za mlhu - vpravo je slunce, vlevo je černej mrak.
Zvolna plujem oparem, nad náma chechtá se pták.
Cháron smutně klopí oči, což budí neklid v duši,
a malá loďka míři do leva, zvedá se vítr a prší.
Do ticha...

Sestry

AGNES
On se pro mne vrátí!

RÓZI
Vrátí a z toho má náš otec strach.
Pár tichých slov ho každou noc probudí.
Ten, jemuž ulpěla krev na rukách,
řekl “Jdu, ale vrátím se !" Ta věta zastudí.
Tiše, jak modlitba do snu se vtírá,
nenechá člověka z obavy spát.

AGNES
Žiju jen proto, že moje je víra.
On vrátí se!

RÓZI
Vrátí. Ten muž má tě rád.

AGNES
Rukou ledovou stiskl mne a cosi ztratil.
Oči mu plály, to oheň byl v nich.
Ať všechny zabije, kéž by se vrátil.

RÓZI
Agnes, tak nemluv, vždyť je to hřích!

Krysař odešel, pomsta z očí plá.
Píseň zlověstná.

AGNES
Píseň milostná.

RÓZI
Láska naruby.

AGNES
Brzo přijde čas.
On se objeví.

RÓZI
A pak zhubí nás!

AGNES
Kdo by divil se, kdyby na dno sáh!

RÓZI
Všechny zabije!

AGNES
Krysař není vrah!

RÓZI
Co je na konci? Agnes já mám strach!

AGNES
Zítřek je ve hvězdách.
Cítím, jak někdo teď do města vchází.
Jeho krok odněkud tak dobře znám.
Však temná skvrna ten obrázek kazí.
Poznávám hlas, jemuž neodolám.

RÓZI
Sestřičko moje, co s tebou se stalo?
Tvou duši, jak ďábel, Krysař nám vzal.
pán Bůh ho zatrať, to by tak hrálo.
aby tě zlou mocí očaroval!

Krysařova zpověď

KRYSAŘ
Nevím, proč jsem poslední noc nemohl spát,
přece není tu nic, čeho měl bych se bát,
jdu zas krysy, jak obvykle, na smrt hnát.
Co je to za mrak, co se mi do mysli vkrad,

vím co je umírat. Znám všechnu bolest tady toho
světa.
Mně neublíží nenávist, už vůbec ne zlá věta.
Když cit se zvolna probouzí, to s Krysařem je
veta.
Musím odejít, hned jak dozní píseň staletá.

Radši ať pojdu, ať smrt mě skolí,
láska nepatří do srdce krysaře.
Co po mně chceš, Osude! Vždyť to bolí.
Proč podíval jsem se dnes týhle ženě do tváře!

Na obzoru vidím matně,
rudou skvrnu, je jako krev,
k tomu slyším, a to je špatně,
lidí řev.

Jak voda dav se valí,
teď už jej nezastaví nejpevnější val.
Ta síla trhá skály.
A Bůh se na to ani radši nedíval.

Vidím, jak domy hoří,
jak někdo bez důvodu krev tu prolévá,
jak hodnoty se boří,
z tý hrůzný představy mne horko polévá.

Musím zůstat tím, kým jsem byl,
jako prázdnej pokoj v opuštěnym domě.
Díky za to, že jsem pochopil,
že láska není pro mě.

Osude, jak jsem ti teď za výstrahu vděčný,
ještě dneska tohle město opustím.
Pro tenhle kraj jsem velmi nebezpečný.
Díky za to, že to vím.

Stvůry

Přikradli se na můj hrad. Přišli se mi do snů smát.
Můry.

Přišli, sebrali mi klid,
ač jsem nešel otevřít.
Stvůry.

Dobře vím, co tady chtějí. Piju krůpěj po krůpěji jed.
Líbí se jim v tomhle kraji, z astrálu sem přilétají zabíjet.

Hlavně když je tma, řádí v předsíni
nebo za dveřma nebo v kuchyni.
Píchají mi do žil smutek
a já nemám kam bych utek.

Přícházejí když se stmívá. Odevšad se na mě dívaj.
Ostrý jako ostří meče, nikdo nikam neuteče.
Čas pomalu teče a noc se tak vleče.

A já vím, co tady chtějí. Piju krůpěj po krůpěji jed.
Líbí se jim moje stavy, ať vypadnou z mojí hlavy hned!

Až mě stvůry dostanou, tak napište mý mámě,
že se psychiatr plete, že stvůrám pšenka kvete.
Ať si moje tělo tleje pro mě za mě v jámě.,
hlavně ať se zbavím těchhle monster z mojí hlavy!

Většinou děsně ječí, sedaj si na mý lože
a když se zmítám v křečích, tak do mě bodaj nožem.
Stvůry.

Ukrutný jsou noční šichty a ty jejich bledý ksichty.
Neustále na mě civí, ani mrtví ani živí.
Stvůry.

Je mi jasný, co tu chtějí. Kape krůpěj po krůpěji pot.
Zrůdy svojí cestu znají, a proto se vydávají na pochod.

Až mě stvůry dostanou, tak napište mý mámě,
že se psychiatr plete, že stvůrám pšenka kvete.
Ať si moje tělo tleje pro mě za mě v jámě.,
hlavně ať se zbavím těchhle monster z mojí hlavy!

Přikradli se na můj hrad.
Přišli se mi do snů smát.

Přišli, sebrali mi klid,
ač sem nešel otevřít.

Zase slyším vytí teskné, na střeše se matně leskne měď.
Přilétají netopýři. Uletím jim - dva, tři, čtyři - teď!

Černá vdova

Ten večer splynuly dvě duše,
láska náma proletěla, jako střela z kuše
a naše horký těla políbený od anděla
hřála. Já pak vstala a cítila, jak mi v srdci povolila skála.
A ty - víš, co jsi řek?
Že mě máš rád a že mě navždycky chceš!
A já jsem netušila, jak strašně mi lžeš
a myslíš na to, jak vypadneš.

Já chtěla jsem ti říct, že tě miluju, ty hajzle!
A ty jsi zdrhnul. Tys někam utek - fakt statečnej skutek!
A mě to vzalo, snad ti to aspoň za to stálo.
Celou dlouhou noc tvoje tajemná dáma a ráno se probudím v posteli sama!
Ubrečená, ponížená a uražená žena.

Tak s tváří purpurovou
stávám se černou vdovou.

Chtěla jsem tě najít a
bylo to, jako hledat jehlu v kupce sena.
Ale černá vdova, ta nikdy dost nemá,
dokud nevykoná to, co by vykonat měla.
A já tak chtěla! Děla hřměla v mým srdci,
v mý duši - andělé hluší.
Z tvýho díla temná jáma zbyla.

Proč se má lásko tak bojíš.
Ukaž se, za co teda stojíš!

Překvapeně zíráš, já už jsem připravená.
Jak slzu stíráš, opravdu trapná scéna.
Že ses mi tak líbil a žes mi něco slíbil -
tak se shledáváme znova!

Kyvadlo se kejvá. Lásko moje vzmuž se!
Někdy to tak bejvá, že třeba smysl už se
nikdy nedovíš a už nikomu nepovíš,
jak líbá černá vdova.

Kyvadlo se kejvá.......

Slovanská bouře

Perune, mávni sekerou silou veškerou.
Chraň nás a stůj při nás v ten přetěžký čas.
Když kotle zaduní, slovanská píseň zní.
Vzpomeň si na smutek, který je v ní.

V dáli utichá troubení rohů.
Lesy a řeky jsou pod ochranou bohů.
Posvátný háj je podezřele tichý.
Pykejme bratři za naše hříchy.

V čele průvodu Morana kráčí
a zaslíbenou zemi v pláči smáčí.
V pláči žen byl zapomenut kmen.

Perune, mávni sekerou silou veškerou.
Chraň nás a stůj při nás v ten přetěžký čas.
Když kotle zaduní, slovanská píseň zní.
Vzpomeň si na smutek, který je v ní.

Ve větru se ohýbá tupé kopí.
Močály pohltily staré stopy.
Sklapla past, oněměl Radegast.

Zlomené jsou pruty Svatopluka.
Bratři se ztratili a teď je ruka zaťatá v pěst.
A kupci zmizeli z cest.

Bez krále pobíhají zmatené šiky,
místo mečů mají otrávené dýky.
Hnilobný pach je cítit v útrobách.

Perune, mávni sekerou silou veškerou.
Chraň nás a stůj při nás v ten přetěžký čas.
Když kotle zaduní, slovanská píseň zní.
Vzpomeň si na smutek, který je v ní.

Právo je síla

DAV
Právo je síla a jdou k tomu střepy.
K prosbám být hluší a na gesta slepí.
Sluší se držet krok se řekou davu.
Kdopak si zachrání po bitvě hlavu!

Na všechno pozdě je, když hráz se prolomí.
Slabý je ten, komu nohy se podlomí.
Když dupot přebije zoufalý výkřiky,
poslouchej raději tón naší muziky!

Že ti slouží zdraví, HEJ, HEJ
nekonečně plete. HEJ, HEJ
Chyt'se plavče trávy, HEJ, HEJ
než tě voda smete. HEJ, HEJ

Hajný si pomyslel, že je les v pořádku.
Tak do něj nechodil, spravoval zahrádku.
Tvářil se, že ho nic v tom lese nepálí.
Vlci les ovládli, hajnýho sežrali.

S ledovým pohledem, s červenou krůpějí
spálíme naději.
Vztek, to je touha,
noc bude dlouhá!

Sami se podvedem, stíny tak svádějí.
Rána jsou zloději!
Čas ještě zbývá,
to se to zpívá!

Ve správné chvíli pak jedová slina
určí čas poptat se, čí pak je vina.
Morová rána se v soumraku skrývá,
mnohý se může ptát, kolik mu zbývá.

S ledovým pohledem, s červenou krůpějí
spálíme naději.
Vztek, to je touha,
noc bude dlouhá.

Sami se podvedem, stíny tak svádějí.
Rána jsou zloději!
čas ještě zbývá,
to se to zpívá,
S ledovým pohledem, s červenou krůpějí
spálíme naději.
Vztek, to je touha,
noc bude dlouhá.

Sami se podvedem, stíny tak svádějí.
Rána jsou zloději.
Čas ještě zbývá,
to se to zpívá.

Agnes a Krysař

AGNES
Stůj, ty, co jen skrýváš tvář,
tvůj hlas tě prozradí.
Ty zajal's mou duši
a srdce mi buší,
když stojíš v pozadí.

Nejsi z tamtěch zástupů
mužů spadlých z nebe,
co vždycky mě chtěli
a jen nevěděli,
že čekám na tebe.

KRYSAŘ
Ty víš sama proč odcházím,
proč skrývám svoji tvář.
Jsem totiž nic.
Ne. Jsem možná víc než nic!
Jsem Krysař.

Jdi domů a zapomeň
a někdy se šťastně vdej.
Moc divnej je svět,
tak jdi pryč a hned.
Na mě nečekej!

AGNES
I kdybys šel do pekla,
já půjdu za tebou.

KRYSAŘ
Ty nevíš, co říkáš!

AGNES
Proč se mne zříkáš!?
Vždyť dávám ti duši svou.

KRYSAŘ
Má náruč zabijí.

AGNES
Smrt je má -

KRYSAŘ
Vášeň opíjí.

AGNES
- ztracená -

KRYSAŘ
Toho jsem se bál!

AGNES
- příbuzná.

KRYSAŘ
A tak se proklínám, že jsem tu zůstával!

KRYSAŘ
Když jsem tě uviděl!

AGNES
Klín můj si vem!

KRYSAŘ
Zmizet jsem hned měl.

AGNES
Kdy odejdem?

KRYSAŘ
Až skončím práci svou.

AGNES
Áááá...

KRYSAŘ
Připrav se na cestu trnitou, dalekou!

OBA
Až bouře nás zasnoubí,
budem oba prokletí.
Za svědka blesk,
už nepoznáš stesk,
ve věčným objetí.

KRYSAŘ
Až skončím svoje dílo, buď připravená.

AGNES
Přijdeš pro mne?

KRYSAŘ
Přijdu pro tebe.

Tajemství

Čekám na tebe.
Tolik let už tě znám.
Schody do nebe kloužou jak led.
Ruku ti dám.

Tolik, tolik hvězd máš nad sebou.
Je tolik, tolik cest, co tě k nim dovedou.

Jméno mé už znáš.
Jsem tvůj stín i tvůj strach.
Dál mě potkáváš,
vyrůstám na slzách.

Tolik, tolik hvězd máš nad sebou.
Je tolik, tolik cest, co tě k nim dovedou.

Čekám za mlhou.
Netušíš, co ti chci říct.
Co se skrývá zatou tmou?
Možná nic. A možná víc...

Tolik, tolik hvězd máš nad sebou.
Je tolik, tolik cest, co tě k nim dovedou.

Vltava Tour

(včetně záseků)
Vltava

Landa, Landa, Landa, Landa ...

Ve vratký bárce mě unáší proud.
Sám sebe se ptám, kam sem vlastně chtěl plout.
Zvolna se stmívá.

Hluboká voda mi odpověď nedá,
pořád se ztrácím a pořád hledám.
Měl bych se líp dívat.

Proud už sílí, peřej se blíží.
Nechci snít, i když oči se mi klíží.
Všechno chci vidět tak jasně, jako by byl den.
A když se otočím, jsem úplně v šoku.
Z vlastní hlavy plný vzteku a lacinýho moku.
Vizionářem a sám sobě lhářem jsem utopil svůj sen.

Smutný pohled do davu na břehu.
Naše čest se v bizardním příběhu
zoufale zmítá.

Šašci se ve vilách opíjí mocí.
A já se ptám, jestli po týhle noci
může ještě svítat?

Růže do uší, hluší lidé netuší,
že dávno hmota zvítězila nad duší.
Příští stanice je peklo, i když slíbený byl ráj.
Prachy jsou pravda, obsah je forma
a drzá lež je propříště norma.
Do mozku vrtá se skutečnost krutá, že padl stín na můj kraj.

Zavři oči a poslouchej. Na chvíli tu budu s tebou.

Peníze, peníze hýbou světem.
Přidej se a pak kulometem
smíš určovat právo.

Musíš si vybrat tu správnou stranu.
Souhlasit a jít, nebo dostaneš ránu.
Nechtěj myslet hlavou.

Můžeme si dopřát výdobytky doby
a do půllitru syčíme slova plná zloby.
Jedovatý plivanec se stává důkazem.
Ten má tohle a ten má ještě víc!
"A já to chci taky!", se řve z plných plic.
Co nás čeká? Kam nás donese řeka?
Kam kráčí naše zem?

Neboj se, už tě nechci trápit. Možná to tak bude lepší.

Chcíply dobrý víly

Vydal jsem se do říše lesů,
hledat víly, ty z pohádky,
naději si s sebou nesu,
netěším se na cestu zpátky.

Trním a ostružím drápu se dál,
až na kraj světa, kde najdu víly,
a mýmu nápadu každej se smál,
všechno bych vyměnil jen za tu chvíly.

KDY : Na louce tancujou, svobodu milujou
až já je uvidím tak půjdu rovnou knim.
Úplněk osvítí bílý polní kvítí
to jejich hlas vzbudí důvěru v nás.

Na louce tancujou, svobodu milujou
až já je uvidím tak půjdu rovnou knim.
Úplněk osvítí bílý polní kvítí
to jejich hlas vzbudí důvěru v nás.

Na konci pěšiny ohně plály
vokolo sedělo spoustu divnejch stínů,
a o svý životy mariáš hrály
a poslali mě tam na mýtinu.

To je prej mítina? Spíš nějaká louka,
do černý tmy voblečená,
už bolej voči, jak pilně koukám,
jestli tu netančí průsvitná žena.

Na louce tancujou, svobodu milujou
až já je uvidím tak půjdu rovnou k nim
Úplněk osvítí bílý polní kvítí
to jejich hlas vzbudí důvěru v nás.

Na louce tancujou, svobodu milujou
až já je uvidím tak půjdu rovnou k nim
Úplněk osvítí bílý polní kvítí
to jejich hlas vzbudí důvěru v nás.

A pak jsem uviděl ty mrtvý těla,
na louce ležely, oděny v bílý.
Jak kámen náhrobní skála tam čněla,
byly to chcíplý dobrý víly.

K tamtěm stínům jsem se vrátil,
i oni hledali kdysi dobrý víly.
Pár slov jsem s nima ztratil
a pak jsme na cestu vyrazili.

U strmý skály zábrany zůstaly
viděl jsem chvíli chcíplý dobrý víly
svědomí zmizelo a mě se zachtělo
vykročit z řady a tak jsem zpátky tady.

U strmý skály zábrany zůstaly
viděl jsem chvíli chcíplý dobrý víly
svědomí zmizelo a mě se zachtělo
vykročit z řady a tak jsem zpátky tady.

Bojovat o štěstí se zapnutou pěstí
nečekat, že víla dobrá by ožila.
Proti zlu zlem, ale nestát se grázlem,
jak ty, co zabili malý dobrý víly.

Bojovat o štěstí se zapnutou pěstí
nečekat, že víla dobrá by ožila.
Proti zlu zlem, ale nestát se grázlem,
jak ty, co zabili malý dobrý víly.

1938

Nesmí spustit z očí silnici.
Prst na spoušti, hlídá hranici.
Přesně tak, jak řekl velitel :
vyčkávat až přijde nepřítel.
Zbraně chladí v rukou víc než led,
potom přišel rozkaz nestřílet.

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Zlost a rozkousanej ret,
nahmatal krabičku cigaret.
Poprvé a na vždy už se vzdal.
Dneska na posledy rovně stál.

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Vypuštěn, jak fotbalovej míč,
odchází tak trapně z hranic pryč.
Pro slzy už skoro nevidí.
Habešanům marně závidí.
Nejde to skousnout, jen tak tiše stát,
bez náznaku obrany nechat se fackovat.

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Ze železa stal se potom sliz
a záletník tak dostal syfilis.
Hrdina se před zrcadlem lek,
včera na souseda něco řek ...

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Zlost a rozkousanej ret,
nahmatal krabičku cigaret.
Poprvé a na vždy už se vzdal.
Dneska na posledy rovně stál.

Pořádně to chlapy změní, když opouštěj opevnění.
Když se slavná vlajka smutně z žerdě spouští.
Polož zbraň! Odejdi pryč!
Hlavu si chraň! Odevzdej klíč!
Páteře se bortí - totiž muž sám sobě neodpouští.

Poprvé a na vždy už se vzdal.
Včera na posledy rovně stál.

Muži s padáky

Letadlo stoupá nad mraky,
v něm čtyři muži s padáky.
Tváře se černají barvivem,
kapsy jsou narvaný střelivem.
V překrásný noci se vznášej tmou,
ale jen tři padáky se otevřou.
K zemi se řítí jeden z nich.
Skok poslední z posledních. 

Vešla smrtka dál bez pozvání
s kosou ve vaku.
Rána o zem změní k nepoznáni -
nevýhoda padáku. 

Vešla smrtka dál bez pozvání
s kosou ve vaku.
Rána o zem změní k nepoznáni -
nevýhoda padáku. 

Není čas na slzy jde se dál.
Strážnej v budce usínal.
Ještě že tak ! Aspoň měl to hned.
Ledvinu rozpůlil bajonet. 

Když potom měsíc ozářil stín.
Vylez ten střelec z ostružin.
Natáhnul, zamířil, vypálil.
A úplně přesně trefil cíl. 

Smrt se zase do jídelny vkrádá,
hladová velice.
Malá, drzá kulka ráda záda.
Nevýhoda měsíce. 

Smrt se zase do jídelny vkrádá,
hladová velice.
Malá, drzá kulka ráda záda.
Nevýhoda měsíce. 

Není čas na slzy ...
Z dálky je oslovil kulomet.
Hlasitě štěká jak zuřivej pes,
už nebude zítra, už bylo jen dnes. 

Letadlo stoupá nad mraky, 
v něm deset mužů s padáky.
Ale co bych vám o tom povídal,
každej ví dobře, jak to bude dál ! 

A tak smrtka dál kosou mává,
to se nemění.
Pořád bude mrška trochu hravá.
Nevýhoda válčení.

A tak smrtka dál kosou mává,
to se nemění.
Pořád bude mrška trochu hravá.
Nevýhoda válčení.

Pozdrav z fronty

Je na nádhernej večer, tak začínám psát
a víno mi dodalo sil.
Bůh mi byl svědkem,že měl jsem tě
rád - to tenkrát snad ještě žil.
Tvý dopisy všechny jsem tisíckrát čet,
v nich stálo, jak v tvým klínu spím.
Však s posledním volnem se roztříštil
svět v němž nikdy tě neopustím. 

Pak u vlaku ty - cizí žena! 
Promiň mi, že jsem ti lhal.
Ještě teď slyším tě toužebně sténat
Tu tvoji fotku jsem roztrhal.

Už nepřijdu nikdy tou pěšinou k vám.
Víš, já jsem teď tady ty tam.
U díry v blátě se sám sebe ptám,
a sám si i odpovídám ...

... proč u vlaku jste stály na mě jste se smály,
ty a moje máma, starší cizí dáma.
Dětskej pokoj? K smíchu ! Povečeřím v tichu.
Rozhovory váznou, vždyť mám duši prázdnou.
Vzpomínky jen bolí ať už na cokoli.
Ztracenej je klíč ... Už abych byl pryč!
Zpátky se chci vrátit, ne se tady ztratit.
Fronta zpátky láká, domov pro vojáka.

Když země je rozrytá polibky děl
a hvízdání protíná vzduch,
píše ti kacíř, co do pekla chtělpro
mámení barevnejch stuh.

Pro tenhle okamžik nemůžu lhát
a utíkat jak malej kluk.
Ať jinej zabuší u vašich vrat
- mě uhranul polnice zvuk.

Když zatroubí nám k boji, tak to za tostojí.
Nenávist je láska - kolem země praská.
Plameny se mají, když si s náma hrají.
Pak nastane klid a my snad můžem jít
každej do svý díry bez boha a víry.
Z ušlápuejch branců zbyla banda kanců!
Tak se teda měj a něco si přej,
než se nebe zřítí a tím skončí žití.

A tak posílám ti pozdrav z fronty. 
Oheň už přestává hřát. 
Víno je silný a teploučký střílny, 
přijmou mě s láskou až odejdu spát.

Kdyby

Já to tu mám napsaný
Kdybych byl chytrej, tak bych nebyl blbej,
kdybych nebyl blbej, byl bych jako Einstein.

Kdybych byl něžnej, tak bych nebyl hrubej
kdybych nebyl hrubej, neměl bych rád Rammstein.

Kdybych nebyl lempl, asi bych byl pilnej,
pak bych se líp učil a moh sem dělat ředitel.
Kdybych nebyl slabej, tak bysem byl silnej,
ale že já nejsem, to je pěkně na pytel.

Kdybysem měl prachy, to bych nebyl chudej,
asi bych byl bohatej. Jó to by bylo príma.
Přestal bysem chlastat. Přestal bych pít tvrdej.
Vypadnul bych vodsaď, hledat lepší klima.

Kdybych nebyl debil, tak bych něco zdědil,
život by byl lepší a já bysem byl bourák.
Kdybych nebyl debil, nežil bych v tý šedi.
Někam bych se juknul. Třeba do Bulharska.

Krvavá parta

Krvavá parta
Táhnem štrekou na západ,
širou prérií.
Není čas se vychrápat.
Ta dálka nás ubíjí.
Vládne blbá nálada,
tam někde za obzorem je konec srandy.
Rudý slunce zapadá
nad hlavama naší bandy.

To třeba tady šilhavej Jack,
kdo by to do toho chcípáka řek,
dvakrát utek z lasa.
Prostě klasa.
Svojí starou votrávil jedem,
pak měl problémy s šerifem Bradem,
který ho sejmul ne zrovna fér.
Malér!
A naše pajdavá Mary,
špecialistka na průsery,
s pistolí je nejlepší,
ale má vši.

Drsnej svět a krvavá parta,
vžycky sem byl levej,
jak falešná karta.
Drsnej svět, kde se hádaj kvéry,
tady není místo pro charaktery.

Tendleten velkej řezník John
nepotrpí si na bonton.
Vo soucitu nemá šajn, ale je fajn!
A tady seladon prohnilej Beny.
Ten už vojel snad všechny feny,
pořád na útěku. To je k vzteku!
Strašnej saďour hluchej Bob
ví svý, ale mlčí jako hrob.
Vloni zdrhnul z basy. Dělá kasy.
Taky dobře z koltu střílí,
každej šerif po něm šílí.
Tak rajtuje s náma - s křivákama.

Drsnej svět a krvavá parta,
dycky sem byl levej,
jak falešná karta.
Drsnej svět, kde se hádají kvéry,
tady není místo pro charaktery.

Drsnej svět a falešná parta
já sem takovej pičus tyvole
Beny, John a taky další naši,

Vodevšad na nás mířej hlavně.
Asi jsme někde nezahli správně.
Tak jako všichni taky dělám,
že se z pár blbejch kulek nepodělám.
No to je běs, že jsem sem lez,
takhle tu chcípnout a bez peněz.

Drsnej svět a krvavá parta,
dycky sem byl levej,
jak falešná karta.
Drsnej svět, kde se hádaj kvéry,
tady není místo pro charaktery.

Drsnej svět a krvavá parta,
dycky se mbyl levej,
jak falešná karta.
Drsnej svět, kde se hádaj kvéry,
tady není místo pro charaktery.

Ona

Prozraď mi její jméno, je krásná a tajemná.
A pod bílým závojem jí prosvítají ramena,
prozraď mi jméno tý, co kluci o ní sní,
s láskou a nenávistí dává se do písní.
Řekni za čím se skrývá, když v posledním tanečku
zatahá a špagát pohřebních zvonečků.

Hochům se lesknou oči, když bubny v myslích zavíří.
Krev stéká po obočí a sladkou chuď má polibek upíří.

Zaslechneš její jméno, když děti si na ní hrávají.
Na sen o nebezpečí myslej mladí kluci potají.
Její rty jsou tak horký a milence svý nezradí,
sladko maj na vždy v puse ty, co jednou kvér si pohladí.
A oči má trochu vlhký, když podpatkem střevíčku
rozdrtí iluze máminejch mazlíčků.

Hochům se lesknou oči, když bubny v myslích zavíří.
Krev stéká po obočí a sladkou chuď má polibek upíří.

Její jméno je válka, když objímá svý milence.
Matky dál vychovávaj, někdy zbytečně, mladý šílence.
To se pak sevře v krku, když ukáže třeba na tebe,
a pak "Chraňte naše duše!!" často zaznívá do nebe. 

Třista z místa

Tak a teď proberem, to co mě nechceš říct,
ale myslim si,že už to chápu
že po světě pobíhá daleko víc
přítažlivejch chlapů.

Všichni to věděli a všichni se mi smáli,
že dělala si ze mě vola.
A teď nás vezou tam k oltáři v dáli
ultrarychlý kola,
ultrarychlý kola.

Dvěstě v městě,
třista z místa,
přímou čarou do náruče antikrista,
semafor má barvu jako komunista.
Letíme jako střela, nelži žes to nevěděla!
Lásko, lásko budeme se bát.
Řítit se nocí jako tolikrát.
Snad mě máš ráda, i já tě mám rád.
Hlava se mi z toho točí,
proč ti tečou slzy z očí.

Né teď je pozdě na dávání kopaček,
v těch se špatně jede,
a nás čeká ještě pár pitomejch zatáček.
Měl jsem ti to říct předem.

Je rozmazaná krajina a gumy kvičí
song na rozloučenou.
Všechno ti odpouštim,
když do tmy fičim.
A ty budeš mou ženou.
A ty budeš mou ženou.

Dvěstě v městě, třista z místa,
přímou čarou do náruče antikrista,
semafor má barvu jako komunista.
Letíme jako střela,
nelži žes to nevěděla.
Lásko , lásko budeme se bát.
Řítit se nocí jako tolikrát.
Snad mě máš ráda, i já tě mám rád.
Hlava se mi z toho točí,
proč ti tečou slzy z očí.

Dvěstě v městě, třista z místa,
přímou čarou do náruče antikrista,
semafor má barvu jako komunista.
Letíme jako střela,
nelži žes to nevěděla.
Lásko, lásko budeme se bát.
Řítit se nocí jako tolikrát.
Snad mě máš ráda, i já tě mám rád.
Hlava se mi z toho točí,
proč ti tečou slzy z očí.

Smrtihlav

Tma padá k zemi níž.
Neboj se slov bratře a přistup blíž.
Tam někde na nebi z motivů slovanských se zrodil stín.
A cejch stále pálí. Pro strach, že se slovo změní v čin.

Jsem Smrtihlav, tak drž se mých křídel
obletíme svět.
A všichni budou závidět.
Smrtihlav na zádech ozdoba z kostí,
vítám tě v řadách pozvaných hostí.

Spálí plameny město za obzorem. Spálí!
Kalí vodu pán nakažený morem. Kalí!

Malého človíčka v brýlích přelet můry vyděsil.
Tak začal kolem sebe plácat. Zběsile. Ze všech sil.
Ale byl moc slabý na to, aby zabil.

Létá můra dál klidně kolem světa. Létá!

Tam někde na nebi z motivů slovanských se rodí další stín.
A cejch pálil jen chvíli. Pro strach, že se slovo změní v čin.

ANO, jsem Smrtihlav. Mávnu křídly
a roztočím svět.
Jako motýl sem se nepoved.

Smrtihlav na zádech lebka bíle září,
má křídla hebká mají nekonečně tváří
a strach se šíří po stěnách.
Až motýl smrti přiletí,
dejte si pro jistotu, lidi, pozor na děti.

Ale já si jen létám okolo hlav
a jenom děsně vypadám.
Jsem Smrtihlav!

Obsidián

Já jsem říkal, že až si vezmu kytaru tak si vzpomenu na Lenku
takže tuto písničku věnuju Lence

Zavři oči a nastav dlaň.
Vložím ti do ní obsidián.
Magická slova naplní chrám
a slzy skanou na pentagram.

Luna se blíží, až se tají dech.
Tajemství odhalí.
Její stříbro ti ulpí na křídlech.
Zvony zní do dáli.

Obsidián černý jako noc.
Tvoje srdce už zná tu moc.
Teď víš, co je duše bez těla,
brány si zavřít nesměla.

Tohle tajemství nebudeš chtít nikde vyprávět.
Ať ho pozná, ať si ho pozná každý.
Černý obsidián skrývá celý svět.
Ty to teď víš, a víš už to navždy.

Otevři oči a ukaž dlaň.
Vezmu si zpátky obsidián.

Tajemství

Čekám na tebe.
Tolik let už tě znám.
Schody do nebe kloužou jak led.
Ruku ti dám.

Tolik, tolik hvězd máš nad sebou.
Je tolik, tolik cest, co tě k nim dovedou.

Jméno mé už znáš.
Jsem tvůj stín i tvůj strach.
Dál mě potkáváš,
vyrůstám na slzách.

Tolik, tolik hvězd máš nad sebou.
A je tolik, tolik cest, co tě k nim dovedou.

Čekám za mlhou.
Netušíš, co ti chci říct.
Co se skrývá zatou tmou?
Možná nic. A možná víc.

Tolik, tolik hvězd máš nad sebou.
A je tolik, tolik cest, co tě k nim dovedou.

Krysař

Zdravím tě miláčku můj

Hodiny na rohu ukazovaly šest
a v centru byl vlastně klid.
Zrovna přicházel jednou z několika cest
do města, kde už nechtěli lidi žít.

Tak přišel, aby hrál,
aby na chvíli čas stál.

Prstem pohladí díry malý píšťaly
a ta se rozezní do dáli.
Ta hudba je nádherná
a nebe do černa.

Píšťala zní a bránu nekonečnou hudba otvírá.
A tisíc hlasů s ní a celej dav se k smrti zvolna ubírá.
Šli lidi místo krys, to krysař temně, temně na píšťalu hrál,
když dílo dokončil, tak dlouho plakal, ale ještě dýl se smál.

Jak sirky lámou se stromy,
jako krabice padaj domy
a lidi jako stádo ovcí
řítěj se ze skály.

To krysař je ztrestal písní,
že žily v hnilobě a plísni,
za to že když odcházel,
že se mu vysmáli.

Jako rajská hudba ta jeho píšťala zazněla,
jako modrý plamen vnikaly její tóny do celýho těla.
V jejích srdcích a myslích se něco bortilo a lámaly se ledy
ta píseň se nesla celičkým krajem na posledy.

A tak jde krysař svou cestou dál,
jednou se zastaví, aby zas hrál.

Jó ulice

Jeho ot jeho otec se sebou měl problémů dost.
A v bohatý rodině taky nevyrost.
Vlastní matka nevěděla, jestli ho má ráda,
stalo se co muselo, když ukázal jim záda.

Problémovej parchant, furt by si jen hrál,
učit se mu nechtělo, už ve školce se rval,
a když pořád slyšel: co tu chce ten šmejd;
jediný ho napadlo, mezi svejma bejt.

Jó, ulice je jako sen
duše v plamenech, 
děsně dlouhej den.
Jó, ulice teď patřej sem,
noc je královna, no problem.

Tak poprvé v životě, našel kamaráda
s ním si nechal na rameno vytetovat hada.
Spolu to snad jednou někam dotáhnou,
když na těžkejch křižovatkách blbě nezahnou.

Hodně lidí spojil, jak ocel tvrdej rock.
Jsou démoni ulic pro ostatní šok.
A chtěli by i milovat, o nic hůř než vy,
na ulici léčej si sví duše bolavý.

Jó, ulice je jako sen
duše v plamenech, 
děsně dlouhej den.
Jó, ulice teď patřej sem,
noc je královna, no problem.

Někdy je i nejhůř, krev často všechno zkazí.
Vopruz je když jeden do druhýho nůž vrazí.
Jinde zase večer slzy provázej,
to mladý lidi z báglama z domu vodcházéééééj.

Jó, ulice je jako sen
duše v plamenech, 
děsně dlouhej den.
Jó, ulice teďpatřej sem,
noc je královna, no problem.

Jó, ulice je jako sen
duše v plamenech, 
děsně dlouhej den.
Jó, ulice teďpatřej sem,
noc je královna, no problem.

Quantum tarantulí
(z rockové operety Zabte Sršně)

Rrrrrrr ... u těbja pistaljet - jesť?
U mna nět - no ikdyž

Nad mojí hlavou furt krkavci krouží
hmm, to se hned pozná, kdo je tu šéf!
Prodám ti, gringo, to po čem toužíš
tequilu, děvky, kvéry i krev.
A když nemáš prachy, tak si šetři na rakev.

Můžeš mě mít, když to zaplatíš
můžeš si šáhnout za dekolt.
Když něco přihodíš, smíš i níž.

Znáš tohle, gringo? To je Colt!

Zákony džungle, víš, ty tady platí,
i když to mučačos nemají rádi.
Semtam seprostě holt někdo tak ztratí
ve tmavejch koutech se schovávaj hadi!
I když patříš do rodiny, tak to nevadí.

Devět milimetrů
důraznejch argumentů.
Kdo prohraje v Černým Petru
poputuje do cementu.

Já mám balšój pistaljét
smůla jestli u těbjá nět.
Zaplať, amigo, nebuď vůl.
Víš co je to včelka?
Tak těch mám plnej úl!

Mám do vínku dáno, že jednou mě sejmou.
Sudičky asi mi věštily sjetý.
Až jednou ucítím nad hlavou lejno
má rada se vejde jen do jedný věty -
Dejte pozor pistoléros na kulometos!!!

Devět milimetrů
důraznejch argumentů.
Kdo prohraje v Černým Petru
poputuje do cementu.

Já mám balšój pistaljét
smůla jestli u těbjá nět.
Zaplať, amigo, nebuď vůl.
Víš co je to včelka?
Tak těch mám plnej úl!

Morituri Te Salutant

Morituri Te Salutant

Teď přijde takový zvláštní dáreček balíček.. eee...
vlastně píseň, kterou bych chtěl uctít památku člověka
kterej, podle mně, vykonal za dob Bolševika toho pro Čechy moc a moc,
zapomnělo se na něj, bohužel, ale já jsem na něj nezapomněl,
díky tomuto člověku vlastně dál skládám písně. Jestli mě slyší,
myslím že nás slyší, tak posílám ti velký díky - Karle Kryle 

Cesta je prach 
a štěrk 
a udusaná hlína 
a šedé šmouhy 
kreslí do vlasů 
a z hvězdných drah 
má šperk 
co kamením se spíná 
a chmírka touhy
z křídel Pegasů

a z hvězdných drah 
má šperk 
co kamením se spíná 
a chmírka touhy
z křídel Pegasů

Cesta je bič
Je zlá
jak pouliční dáma
Má v ruce štítky
v pase staniol
a z očí chtíč jí plá
když háže do neznáma
dvě křehké snítky
rudých gladiol

a z očí chtíč jí plá
když háže do neznáma
dvě křehké snítky
rudých gladiol

Seržante písek je bílý
jak paže Daniely
Počkejte chvíli!
Mé oči uviděly
tu strašně dávnou
vteřinu zapomnění
Seržante! Mávnou
a budem zasvěceni

Morituri te salutant
Morituri te salutant

Tou cestou dál
jsem šel
kde na zemi se zmítá
a písek víří
křídlo holubí

a marš mi hrál
zvuk děl
co uklidnění skýtá
a zvedá chmýří
které zahubí

a marš mi hrál
zvuk děl
co uklidnění skýtá
a zvedá chmýří
které zahubí

Cesta je tér a prach
a udusaná hlína
mosazná včelka
od vlkodlaka
rezavý kvér
- můj brach
a sto let stará špína
a děsně velká
bílá oblaka

rezavý kvér
- můj brach
a sto let stará špína
a děsně velká
bílá oblaka

Seržante
písek je bílý
jak paže Daniely
Počkejte chvíli!
Mé oči uviděly
tu strašně dávnou
vteřinu zapomnění
Seržante! Mávnou
a budem zasvěceni

Morituri te salutant 
Morituri te salutant

Šance

A tak jsem vděčnej za tu šanci,
že přijde po životě ráj,
kde ti suchou deku daj.
A snad tam budou pěkný stromy
a čistý záchody - to mám rád.

A když nic není, tak co to změní?
Já se obávám že nic.
Všechno má svůj rub i líc.
Ale tu šanci, tu si prostě nedám vzít.

Pěkná šlupka, stříbrný čtverečky.
V hlavě mi zvoněj malinkatý zvonečky.
Uprostřed šrotu mám zutou botu
a rozjímám o životu.

Je to dobrý, ještě dejchám,
života se neostejchám.
Noc se chýlí zvolna k ránu.
Jestlipak se vodsaď ještě dostanu?

A tak jsem vděčnej za tu šanci,
že přijde po životě ráj,
kde ti suchou deku daj.
A snad tam budou pěkný stromy
a čistý záchody - to mám rád.

A když nic není, tak co to změní?
Já se obávám že nic.
Všechno má svůj rub i líc.
Ale tu šanci, tu si prostě nedám vzít.

Kde je anděl? A nebo saniťák?
Nebo hasič? Ať je to tak nebo tak,
hasič, anděl, saniťák nebo čert,
hlavně, že to neni třeba finančák.

A tak tu vadnu, už je mi zima
a maličkosti už mě nezajímaj.
Smrdí tu benzín, ale nezoufám,
neboť dokud dejchám pořád doufám.

A tak jsem vděčnej za tu šanci,
že přijde po životě ráj,
kde ti suchou deku daj.
A snad tam budou pěkný stromy
a čistý záchody - to mám rád.

A když nic není, tak co to změní?
Já se obávám že nic.
Všechno má svůj rub i líc.
Ale tu šanci, tu si prostě nedám vzít.

Kvartet : Vladan Malinjak, Michal Romanovský, Eva Hromková, Roman Petrof
Dechy : Pepa Zámek, Kety Karašová
Já se omlouvám, já bych to zapomněl tak to mám napsaný
Vokály : Jana Španělová, Jana Šulcová
Další zpěvák : Pert Kolář
Basa : Honza Alán
Bicí : Marek Žežulka
Kytara : Tomáš Vartecký
Klávesy : Kája Mařík

a Daniel Landááááááááá

Tímto se Kájovi moc omlouvám
Díky moc

Ty jdeš pryč? Kam deš? Není to škoda? No nic -
první housle - hlavně né falešně. Dej to, pořádně to dej.
Ať je to v pořádku, normálně to dohraj, dohraj to, dohraj to

Valčík

Jestli máš odvahu poslouchat,
jen pro tebe začla muzika hrát.
Jenom si hochu s náma skoč
a v rytmu valčíku v kole se toč.

Jak divoký zvíře chtěl bys být,
pojď s náma žít my budem se mít hej

Tak pojďme smrt objímat, pojďme sní zpívat
a na svět bez lásky budem se dívat.
Zahoď sví svědomí daleko od sebe,
poslouchej jak valčíl proniká do tebe

Tak .. teď poznals můj plášť,
mý jméno je zášť
a smrt to je zpěv,
jak rudá je krev,
tak se drž a pojď se mnou, tančit, tančit Valčík !!

Cítíš tu sílu valčíku,
v rytmu raz dva tři, seber svůj sentiment, 
sevři rty, slzy sem patří.

Ty si ta jiskra vždyť oheň už čeká,
aby byl zapálen.
V duších jsme zamčený, otevři nám
chceme ven!

No .. poznals můj plášť,
mý jméno je zášť
a smrt to je zpěv,
jak rudá je krev,
tak se drž a pojď se mnou, tančit, tančit Valčík!!

Přikrej se závojem noci a vykroč!
Už nesmíš to odkládat
měsíc ti posvítí na cestu
do našich řad.

Cos to teď hochu udělal,
proč ses od nás otočil?
Neodcházej slyším zvony,
buď s náma dýl!

Tak si jdi!
Přijde náš čas,
my budem tu zas,
proč jsou tu andělé,
a proč přestává hudba hrát,
my chcem mašírovat!!

Lá, lá, la, lá la, la lá, la, la, la lá, la, la ...

Ty vole poďte se už na to vys ...
Počkej fakt?

Lá, lá, la, lá la, la lá, la, la, la lá, la, la ...
hejj ...

Motýlek

Ty jsi holka nebezpečná,
naše láska bude věčná
uvěř tomu, že jsme bohatý,
štěstí nám teď šlape na paty
prachy z tý banky máme celý,
ani jsme tam moc nestříleli.

Hotel u cesty, symbol neštěstí
ty chceš teďka spát, to se musím smát
klepem na dveře, dobrá večeře .
V bílý posteli noční veselí
v bílý posteli noční veselí.

Proč jsi tenhle hotel vybrala
a mě ses vůbec na nic neptala
když jsem tam to auto viděl stát,
začal jsem se o nás trochu bát.
Teď banda fízlů, jak v hororu,
do oken se šplhá nahoru na nás.

V tom pajzlu jsme v hajzlu
ty to znají už nás mají
skoro svítá, teď to lítá.
V bílý posteli mi tě odstřelí
v bílý posteli mi tě odstřelí.

Sakra něco vlítlo mezi nás,
neodcházej, ještě není čas
zkus to přemoct aspoň na chvíli,
škoda ze tě takhle trefili
já doufám, že tě to moc nebolí,
k svátku ti dám novou pistoli-velkou.

V tom pajzlu jsme v hajzlu
ty to znají už nás mají
skoro svítá, teď to lítá.
V bílý posteli mi tě odstřelí
v bílý posteli mi tě odstřelí.

Vypadáš jak když spíš,
houkačky neslyšíš.
Tak ty jsi mi takhle utekla
nejkratší cestou do pekla.
Výstřely práskaj tmou,
já letím za tebou - teď!!!

V tom pajzlu jsme v hajzlu
ty to znají už nás mají
skoro svítá, teď to lítá.
V bílý posteli mi tě odstřelí
v bílý posteli mi tě odstřelí.

Díky

Vše